ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р. Справа № 909/1220/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "Приватбанк",

вул. Набережна Перемоги, буд. 50,м. Дніпропетровськ,49094

адреса для листування: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с 1800

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_1,

Івано-Франківська область,77300

про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20 440 грн. 69 коп.

за участю:

від позивача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність №56 від 22.01.2010 р.);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" заявило позовну вимогу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 20 440 грн. 69 коп.

Ухвалою суду від 30.10.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі і призначено розгляд справи на 12.11.2015 року. Ухвалою суду від 12.11.2015 року відкладено розгляд справи на 26.11.2015 року. В судовому засіданні 26.11.2015 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 10.12.2015 року, про що представники сторін були повідомлені.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити. Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини такої неявки суду не повідомив. З приводу цього варто вказати таке.

Відповідно до підпункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст. 75 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив таке.

20.10.2014 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір №IFK0LON06360 про надання кредиту у вигляді невідновлюваної кредитної лінії. Відповідно до п.А.2 укладеного договору позивач надав відповідачу кредитний ліміт у розмірі 33 066 грн. 08 коп. з відсотковою ставкою відповідно до п.А.6 договору та строком виконання зобов'язань (терміном повернення кредиту) згідно п.А.3 договору.

Відповідно до п.4.1 договору за користування кредитом в період з дати отримання кредиту до дати погашення кредиту згідно п. п. 1.2, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.9 цього договору, позичальник сплачує відсотки згідно п.А.6 договору.

Відповідно до п.6.1 договору при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених графіком зменшення поточного ліміту та п. п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, винагороди, передбаченого п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Згідно п.6.8 договору у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до суду, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п.А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

За словами позивача, відповідач у порушення умов договору зобов'язання за договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Позивач стверджує, що станом на 14.09.2015 року заборгованість відповідача складає 20 440 грн. 69 коп., з яких: 16 571 грн. 70 коп. - заборгованість за кредитом, 465 грн. 29 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 752 грн. 10 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1000 грн. - штраф, фіксована частина, 1 651 грн. 60 коп. - штраф, відсоток від суми встановленого у п.А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Відповідач відзиву на позов та будь-яких пояснень стосовно обставин справи суду не подав, в судове засідання не з'явився.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено кредитний договір №IFK0LON06360 від 20.10.2014 року.

Відповідно до вказаного договору сторони взяли на себе відповідні зобов'язання. Так, згідно п.1.1. договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у формі згідно п.А.1 цього договору, на термін і на умовах, передбачених п.п. А.2, А.2.1, А.3, А.6, А.7, А.9, А.10, А.11, А.12 цього договору, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит та сплатити проценти у встановлені цим договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно цього договору в повному обсязі.

Проте, доказів повернення отриманих коштів в терміни, визначені договором між сторонами на суму 16 571 грн. 70 коп., відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відсутність належних доказів про виконання стороною взятих на себе зобов'язань дає право суду на висновок про порушення стороною умов договору, а в конкретному випадку неповернення відповідачем позивачу в установлені терміни 16 571 грн. 70 коп., що і є сумою заборгованості по кредиту та частково сумою позову.

Такий висновок випливає із статей 610, 611 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Договором передбачена відповідальність за порушення стороною взятих на себе зобов'язань, зокрема, п. 6.1. договору передбачено що, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених графіком зменшення поточного ліміту та п. п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, винагороди, передбаченого п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 6.8. договору встановлено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до суду, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п.А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

Відповідно до поданого банком розрахунку загальна заборгованість відповідача становить 20 440 грн. 69 коп., яка складається з наступного: 16 571 грн. 70 коп. - заборгованість за кредитом; 465 грн. 29 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 752 грн. 10 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1000 грн. - штраф, фіксована частина; 1 651 грн. 60 коп. - штраф, відсоток від суми встановленого у п.А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

Відповідач проти наявності даної заборгованості не заперечив, не подав суду жодних доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором №IFK0LON06360 від 20.10.2014 року.

За таких обставин суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу статті 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, ч.1 ст.549, ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, ст.230, п.4 ст.231 Господарського кодексу, ст.ст. 22, 32, 43, 44, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 / 77300, АДРЕСА_2, індивідуальний податковий номер: / на користь позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" / 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, / заборгованість за кредитним договором від 20.10.2014 року в розмірі 20 440 грн. 69 коп. (двадцять тисяч чотириста сорок гривень шістдесят дев'ять копійок), з яких: 16 571 грн. 70 коп. (шістнадцять тисяч п'ятсот сімдесят одна гривня сімдесят копійок) - заборгованість за кредитом, 465 грн. 29 коп. (чотириста шістдесят п'ять гривень двадцять дев'ять копійок) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 752 грн. 10 коп. (сімсот п'ятдесят дві гривні десять копійок) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1000 грн. (одна тисяча гривень) - штраф, фіксована частина, 1 651 грн. 60 коп. (одна тисяча шістсот п'ятдесят одна гривня шістдесят копійок) - штраф, відсоток від суми встановленого у п.А.2 договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави та судовий збір в розмірі 1218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.12.15

Суддя Фрич М. М.