Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" грудня 2015 р. Справа № 906/1593/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 10.11.2015

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. б/н від 11.06.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Коростенський хлібозавод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа"

про стягнення 15600,00грн

В судовому засіданні 19.11.2015, відповідно до ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва до 08.12.2015.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 15600,00грн за надані маркетингові послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору про маркетингове обслуговування №203 від 01.03.2015.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, визначених у позовній заяві та письмових поясненнях від 19.11.2015. Просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 15600,00грн за фактично надані маркетингові послуги згідно договору №203 від 01.03.2015. Пояснив, що оплата за послуги здійснювалась відповідно до актів наданих послуг, що передбачено зазначеним договором. Разом з тим, не заперечував про наявність заборгованості перед відповідачем згідно договору №24/12 від 21.12.2014 у розмірі 30000,43грн. Пояснила, що на даний час позивач вживає заходів щодо виконання наказу господарського суду Житомирської області по справі №906/1110/15.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 19.11.2015. Пояснив, що відповідно до п.4.5 договору про маркетингове обслуговування №203 від 01.03.2015 розрахунок по договору проводиться за умови відсутності прострочення платежу за договором купівлі-продажу №24/12 від 21.12.2014. Зазначив, що відповідач належним чином виконав умови договору №203 від 01.03.2015, однак за позивачем рахується заборгованість по договору купівлі-продажу №24/12 від 21.12.2014 в сумі 30000,43грн, яка була предметом розгляду справи господарського суду Житомирської області №906/1110/15.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2015 між Публічним акціонерним товариством "Коростенський хлібозавод" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа" (замовник, відповідач) укладено договір про маркетингове обслуговування №203 (далі - Договір №230) (а.с. 10-12), за умовами п.2.1 якого виконавець надає замовнику маркетингові послуги розміщення на додаткових місцях продажу (холодильниках, морозильниках тощо), згідно з побажаннями замовника.

Відповідно до п.3.1 Договору №203 вартість послуг, наданих згідно умов договору на кожну розміщену в торговій мережі виконавця морозильну камеру замовника складає 150,00грн у місяць за кожну розміщену в торговій мережі морозильну камеру замовника. Вартість послуг не нараховується за морозильні камери, в яких з вини виконавця розміщена продукція інших постачальників, ніж ТОВ "Альфа", або морозильна камера знаходиться в неналежному санітарному стані.

Розрахунок винагороди та її остаточна величина вказується у відповідному Акті наданих послуг (далі - Акт). Протягом 5 календарних днів з моменту одержання Актів замовник має ознайомитись із ними та: підписати акти, скріпити їх своєю печаткою та передати два екземпляри такого Акту виконавцю, або, в разі незгоди із розрахунками та/або сумою винагороди, передати виконавцю свої мотивовані заперечення до Акту. У разі не надіслання заперечень або підписаного Акту в згаданий вище термін Акт вважається таким, що погоджений замовником (п.4.2 Договору №230).

Згідно п.4.3 Договору №203 винагорода виплачується виконавцю шляхом безготівкового грошового переказу на його поточний рахунок протягом 10 календарних днів з дати виставлення рахунка за відповідний період.

У п.6.1 Договору №203 сторони домовились, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання замовником і виконавцем та є чинним до 31.12.2015.

Дострокове припинення договору можливе за згодою сторін, оформленою письмово, або у випадку підписання між сторонами в майбутньому договору, предметом якого є ті ж послуги, що є предметом цього договору (п.6.2 Договору №230).

Так, у матеріалах справи знаходиться додатковий договір до договору про маркетингове обслуговування №203 від 01.03.2015, яким договір про маркетингове обслуговування сторони вирішили розірвати з 01.09.2015. Кінцевою датою дії договору визначили 31.08.2015.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості згідно зазначеного вище договору про маркетингове обслуговування №230 від 01.03.2015.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Як суд зазначав вище, за умовами п.4.2 Договору №203 розрахунок винагороди та її остаточна величина вказується у відповідному Акті наданих послуг.

Так, позивачем відповідачу надавався для оплати Акт №10152 від 06.05.2015 приймання-здавання робіт за березень-квітень 2015 року на суму 6900,00грн (а.с. 14).

Також, у матеріалах справи знаходиться платіжне доручення №532 від 19.05.2015, яке свідчить про сплату відповідачем позивачу 6900,00грн (а.с. 55).

Разом з тим, суд зауважує, що ні в Акті №10152 від 06.05.2015 приймання-здавання робіт, ні у платіжному дорученні №532 від 19.05.2015 у графі "призначення платежу" немає посилання на договір про маркетингове обслуговування №203 від 01.03.2015.

При цьому, позивачем відповідачу було направлено для оплати акти приймання-здавання виконаних робіт №10181, №10182, №10183, №10184 від 01.08.2015 і №10192 від 31.08.2015 (а.с.15-19).

Проте, 19.08.2015 відповідачем надіслано позивачу лист №676 від 19.08.2015, в якому повідомив, що морозильні камери, які належать ТОВ "Альфа", були демонтовані ще в червні 2015 року. Крім того, вказав, що сторонами складено акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого у відповідача перед позивачем жодної заборгованості не існує.

Дійсно, у матеріалах справи знаходяться підписані повноважними представниками й скріплені печатками сторін акти звірки взаєморозрахунків між позивачем і відповідачем від 09.06.2015, згідно якого в останнього відсутня заборгованість перед контрагентом, та від 02.07.2015, з якого вбачається наявність у позивача перед відповідачем боргу в розмірі 40000,43грн (а.с.56-58).

Суд не приймає посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог щодо наявності боргу у відповідача в сумі 15600,00грн на акт звірки взаєморозрахунків станом на 23.10.2015 (а.с.21), оскільки він не підписаний повноважною особою та не скріплений печаткою відповідача, тобто, є одностороннім документом позивача.

Більше того, в матеріалах справи знаходиться копія рішення господарського суду Житомирської області від 15.09.2015 у справі №906/1110/15 (а.с. 66-68), яким з Публічного акціонерного товариства "Коростенський хлібзавод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа" стягнуто 30000,43грн основного боргу, 113,43грн 3 % річних, 6000,09грн 20 % штрафу, 1820,95грн судового збору.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, станом на день звернення позивача з позовною заявою про стягнення з відповідача боргу в розмірі 15600,00грн мав встановлену судом перед останнім заборгованість згідно договору купівлі-продажу №24/12 від 24.12.2014, що не заперечує і сам позивач у письмовому поясненні, наданому до суду 19.11.2015 (а.с. 38-39).

При цьому, варто зазначити, що відповідно до п. 4.5 договору про маркетингове обслуговування №203 від 01.03.2015 розрахунок по договору проводиться за умови відсутності прострочення платежу за договором купівлі-продажу №24/12 від 24.12.2014

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, а також умови п.4.5 Договору №203, вбачається, що відповідач не зобов'язаний здійснювати розрахунки з позивачем згідно договору про маркетингове обслуговування №203 від 01.03.2015.

Окрім того, слід відзначити, що позивачем взагалі не надано доказів передачі відповідачеві морозильних камер у кількості 25 штук, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами, та спростовуються матеріалами справи, тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.12.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу