ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015р. Справа№ 914/2141/15

Господарський суд Львівської області в складі колегії суддів Петрашко М.М. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м.Львів

до відповідача ОСОБА_3 підприємства Камянкаводоканал, м.Камянка-Бузька Львівської області

про стягнення 20 373,89 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_4 представник (довіреність №502-4279/2 від 25.12.2014р.);

від відповідача не зявився

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Публічним акціонерним товариством Львівобленерго до відповідача ОСОБА_3 підприємства Камянкаводоканал про стягнення 21 747,07 грн., з яких 8 089,26 грн. пеня, 822,43 грн. 3% річних та 12 835,38 грн. інфляційні втрати. Відповідно до заяви (вх.№5016/15) про зменшення розміру позовних вимог до стягнення заявлено 20 373,89 грн., з яких 7 511,63 грн. пеня, 760,54 грн. 3% річних та 12 101,72 грн. інфляційні втрати.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача подав додаткові пояснення (вх.№51728/15) до заяви про зменшення розміру позовних вимог, позовні вимоги з врахуванням заяви (вх.№5016/15) про зменшення розміру позовних вимог підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві, письмових поясненнях (вх.№46555/15), заяві (вх.№5016/15) про зменшення розміру позовних вимог та додаткових поясненнях (вх.№51728/15) до заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки представника не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки представник ОСОБА_3 підприємства Камянкаводоканал був присутній в попередньому судовому засіданні.

Даний спір розглядається судом з врахуванням заяви (вх.№5016/15) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 20 373,89 грн., з яких 7 511,63 грн. пеня, 760,54 грн. 3% річних та 12 101,72 грн. інфляційні втрати.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд,-

встановив:

Між ОСОБА_3 підприємством Камянка-Бузьке водопровідно-каналізаційне господарство, що перейменоване в Комунальне підприємство Камянкаводоканал (надалі споживач) та Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго, що перейменоване у Публічне акціонерне товариство Львівобленерго (надалі постачальник) укладено договір №90129 від 01.09.2006р. про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії: зазначена в додатку №6 «Однолінійна схема».

Пунктом 2.2.2. договору передбачено, що постачальник зобовязується: постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 «Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатками №11 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на pівні дозволеної потужності зазначеної в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 2.3.3 договору передбачено, що споживач зобовязується: оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Порядок розрахунків за спожиту електроенергію врегульовано Додатком №2 до Договору №90129 від 01.09.2006р.

У пункті 4 Додатку №2 сторони визначили, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період.

Відповідно до п.6 Додатку №2 рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків не має перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідач не здійснював вчасної оплати за поставлену електричну енергію, що вбачається із поданого позивачем розрахунку позовних вимог

Відповідно до п.4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Отже внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем за поставлену електричну енергію, позивач на підставі п.4.2.1. договору нарахував пеню в розмірі 7 511,63 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 760,54 грн. 3% річних та 12 101,72 грн. інфляційних втрат.

Отже, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 20 373,89 грн., з яких 7 511,63 грн. пеня, 760,54 грн. 3% річних та 12 101,72 грн. інфляційні втрати.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві (вх.№36321/15) на позовну заяву. Крім того, відповідачем було подано клопотання (вх.№46636/15) про зменшення розміру штрафних санкцій у звязку із складним матеріальним становищем підприємства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За умовами ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Як вбачається із матеріалів справи позивач належним чином виконав умови договору про постачання електричної енергії. В матеріалах справи містяться рахунки за період з січня 2014р. по квітень 2015р., які виставлялись відповідачу. Однак всупереч умовам договору оплати вказаних рахунків здійснювались невчасно.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв

ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.4.2.1. договору за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 7 511,63 грн. пені є обґрунтована, однак відповідачем подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України надано право господарському суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Крім того, відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Законодавство України не містить переліку випадків, що дають право господарському суду зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У частині третій статті 551 Цивільного кодексу України йдеться про право суду зменшувати належну до сплати кредиторові неустойку, зазначено, що розмір такої неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази завдання відповідачем позивачу збитків простроченням виконання зобовязання за договором про постачання електричної енергії, і суд дійшов висновку взяти до уваги майновий стан відповідача, ступінь виконання ним зобовязання, а також прохання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, яке викладене у відзиві.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач сплатив суму основного боргу, вживав всіх заходів щодо погашення заборгованості, враховуючи майновий стан відповідача, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені на 50 відсотків та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 3 755,81 грн.

Нормами ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 760,54 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 12 101,72 грн. інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня .

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та рекомендації, дату виникнення заборгованості та дату її погашення, беручи до уваги розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 11 742,54 грн. інфляційних втрат.

Щодо поданого відзиву, в якому відповідач зазначає, що у нього були відсутні обігові кошти, які б дозволяли підприємству в повному обсязі проводити розрахунок із позивачем за спожиту електричну енергію, а також посилається на те, що прострочення оплати за спожиту електричну енергію сталося не з його вини, а саме з вини державних фінансових органів, які невчасно перераховували субвенції, суд зазначає наступне.

Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за договором №90129 від 01.09.2006р. про постачання електричної енергії і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, а тому вказані у відзиві обставини не звільняють його від виконання зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг (аналогічної позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 26.12.2011р. у справі № 3-138гс11).

Крім того, в силу статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на укладений договір про організацію взаєморозрахунків, на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 30 від 29.01.20014р. «Деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування», проте позивач здійснив уточнення позовних вимог у сторону зменшення розміру позовних вимог, врахувавши укладений договір № 30Е/277 від 08.12.2014р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 29.01.2014р. №30..

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 21.02.2013 року №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №10517 від 25.06.2015р. на суму 1 827,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. Отже керуючись нормами ст.49 ГПК України суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1 794,79 грн. судового збору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Керуючись ст.ст. 34, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Камянкаводоканал (80400, Львівська область, м.Камянка-Бузька, вул.Героїв Небесної Сотні, 12А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м.Львів, вул.Козельницька, 3, ) 3 755,81 грн. пені, 760,54 грн. 3% річних, 11 742,54 грн. інфляційних втрат та 1 794,79 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішення законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 07.12.2015р.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Суддя Мороз Н.В.

Суддя Сухович Ю.О.