ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"07" грудня 2015 р.Справа № 921/1151/15-г/14
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Суддя Руденко О.В., розглянувши заявлений Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 позов до Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головний офіс ПриватБанку про зобовязання винити певні дії та повернути з урахуванням індексу інфляції незаконно списані кошти визнав подані матеріали не достатніми для прийняття позовної заяви з огляду на наступне:

Порядок подання позову до господарського суду визначений розділом VIII Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, приписами ч.1 ст. 56 та п.2 ч.1 ст. 57 даного нормативного акту, на заявника покладено обовязок надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення та долучити до позовної заяви докази на підтвердження такого відправлення.

Всупереч наведених норм, заявником до позовних матеріалів долучено лише фіскальні чеки відділення звязку ТД УДППЗ "Укрпошта" № 6965 та № 6966 від 01.12.2015р. про відправлення рекомендованої кореспонденції без опису вкладення у цінний лист тільки керуючому ПриватБанку.

Водночас, будь-яких доказів надсилання позовної заяви з додатками відповідачу - Відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції подані матеріали не містять.

З наведеного суд констатує, що подана господарюючим субєктом позовна заява від 16.11.2015р. з додатками не містить належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 56, 57 ГПК України, на підтвердження її надіслання іншим учасникам спору.

Слід при цьому зазначити, що зазначені у переліку додатків до позовної заяви копії позовної заяви для відповідачів з доданими документами відсутні, про що працівниками господарського суду Тернопільської області складено Акт від 02 грудня 2015р. в присутності членів комісії : ст. інспектора Андрейченко О.Б., ст. інспектора Кудрик О.О. та завідувача канцелярії ОСОБА_2

Крім того, викладеними у п.3 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України положеннями , передбачено обовязок заявника долучити до позовної заяви докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Правові засади справляння судового збору, об'єкти, розміри ставок судового збору та порядок його сплати регулюється Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011р. № 3674-VI (із змінами та доповненнями станом на 01.09.2015р.). Відповідно до ст. 4 названого закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Пунктом 2.1 вказаної статті передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

В силу ст. 6 названого закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вбачається із поданої приватним підприємцем позовної заяви, ним заявлено одночасно дві вимоги як майнового так і немайнового характеру, у звязку з чим, сплаті підлягає судовий збір за кожну із них.

Тобто, до сплати підлягає збір в сумі 1 218,00 грн. за вимогу скасувати постанову державного виконавця, та виходячи із розміру заявленої до стягнення суми 1 218,00 грн., що сумарно становить 2 436,00 грн.

Однак, всупереч вимог чинного законодавства України, позивачем долучено квитанцію № 14195308 від 31.08.2015р. про сплату судового збору в сумі 1 556,00 грн., що в силу ст.ст. 33-34 ГПК України не може бути належним доказом сплати судового збору в установленому законом порядку.

За вказівкою п.3.5. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", недодержання вимог статей 54,56 та п.2 і 3 ч.1 ст.57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Аналогічне зазначено у п.6 ч.1 названої норми права, якою передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання цих документів відповідачеві.

Таким чином, зважаючи на наведене, позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 16.11.2015р. та долучені до неї документи підлягають поверненню позивачу на підставі п.4, 6 ч.1 ст.63 ГПК України, без розгляду.

Крім цього, згідно статей 1 і 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами заінтересованих підприємств і організацій, у тому числі громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах громадянина або держави. У встановлених законодавчими актами України випадках справу може бути порушено за заявою громадянина, який не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Фізичні особи - підприємці - це громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ст. 55 ЦК України).

Проте, доказів на підтвердження зайняття ОСОБА_1 підприємницькою діяльністю позовні матеріали не містять. Причин, які унеможливили б їх подання разом із позовною заявою , заявником не наведено жодних.

Разом з тим, суд звертає увагу субєкта господарювання, що повернення позовної заяви, в силу ч.3 названої правової норми, не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень. При цьому, обмеження строку для виправлення таких недоліків законодавцем не встановлено, а сплачений судовий збір підлягає поверненню з Державного бюджету України, за викладеними у статті 7 Закону України " Про судовий збір" правилами.

В свою чергу, суд вважає за необхідне наголосити, що за правилами п. 2, 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" оскарження дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби особами, які не є сторонами виконавчого провадження здійснюється виключно до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Приписи зазначеної норми кореспондуються із вимогами ст. 1212 ГПК України, за змістом якої скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу) (п. 9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р.).

На підставі викладеного, керуючись п. 4, 6 ч.1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 16.11.2015р. та долучені до неї документи, в тому числі акт від 02.12.2015р.та оригінал квитанції № 14195308 від 31.08.2015р. про сплату судового збору в сумі 1 556,00 грн. (всього на 31-му аркуші) повернути заявнику без розгляду.

Суддя О.В. Руденко