РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015Справа № 910/24958/15

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

2) Київська міська рада

про розірвання договору оренди № 164-Упр(ДВ)-07, виселення з нерухомого майна

та демонтування тимчасової огороджуючої конструкції (кіоски)

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Загоровська Н.В.

від відповідача: не з'явився

від третіх осіб: не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди № 164-Упр(ДВ)-07 від 25.12.2007 р., виселення з нерухомого майна та демонтування тимчасової огороджуючої конструкції (кіоски), що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/24958/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 28.10.2015 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 19.10.2015 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали та заява про зміну предмету позову, які залучено до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 26.10.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю прибути відповідачу в судове засідання, для надання відзиву та додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 28.10.2015 р. представник позивача поставив вирішення клопотання відповідача на розсуд суду.

Розглянувши клопотання відповідача, суд його відхиляє з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Також відповідачем не виконано вимог ухвал суду у даній справі, оскільки він міг подати витребуваний судом письмовий відзив на позовну заяву через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва, як він це зробив, подавши клопотання про відкладення розгляду цієї справи. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження поважних причин, які зумовили неявку відповідача в судове засідання, також в матеріалах справи міститься поштове повідомлення від 25.09.2015 р., яке підтверджує отримання відповідачем 28.09.2015 р. ухвали про порушення провадження у справі. Отже, у відповідача було достатньо часу (1 місяць) для підготовки до судового засідання.

Однак, відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався, у зв'язку з чим це клопотання визнається судом необґрунтованим та підлягає відхиленню.

Представник позивача в судовому засіданні 28.10.2015 р. подав на виконання вимог ухвали суду оригінали документів, для огляду у судовому засіданні; просив суд прийняти заяву про зміну предмету позову до розгляду, відповідно до якої було уточнено п. 4 прохальної частини позову та викладено його в новій редакції « 4. Зобов'язати ФОП ОСОБА_1 у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати свої тимчасові огороджувальні конструкції (кіоски), що належать ФОП ОСОБА_1 та знаходяться в частині переходу за адресою: ст. м. «Петрівка», загальною площею 8,0 кв. м., згідно з викопіюванням схем тимчасового розташування МАФ.»; позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

У відповідності до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову.

Представник відповідача в судове засідання 28.10.2015 р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 25.09.2015 р., яке підтверджує отримання відповідачем 28.09.2015 р. року ухвали про порушення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 р. відкладено розгляд справи до 18.11.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача в призначене судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали суду та для витребування у позивача додаткових доказів у справі.

Через відділ діловодства суду 16.11.2015 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали та 17.11.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, які залучено до матеріалів справи.

У судове засідання 18.11.2015 р. з'явився громадянин ОСОБА_3, пояснив, що є представником відповідача, проте, на підтвердження своїх повноважень надав довіреність, яка не посвідчена нотаріально.

Представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Розглянувши клопотання представника позивача про продовження строку розгляду спору, суд його задовольнив для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 р. відкладено розгляд справи до 25.11.2015 р., у зв'язку з неявкою уповноваженого представника відповідача у призначене судове засідання.

Через відділ діловодства суду 18.11.2015 р. від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), також 25.11.2015 р. від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, які залучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.11.2015 р. підтримав дане клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, просив його задовольнити.

Розглянувши клопотання представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у даній справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оскільки до його функцій відноситься регулювання політики в орендних відносинах щодо комунального майна.

Також, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Київської міської ради, оскільки відповідно до п. 1.1. договору оренди № 164-Упр (ДВ)-07 від 25.12.2007 р., на підставі рішення Київради від 15.03.2007 р. № 272-1/933 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Таким чином, рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київської міської ради.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку із залученням до участі у справі третіх осіб, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 25.11.2015 р. розгляд справи відклав на 02.12.2015 р.; зобов'язав учасників судового процесу надати суду певні пояснення та документи.

27.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

Представники відповідача та третіх осіб у призначене судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки суду не повідомили, про час ат місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача та третіх осіб про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представників зазначених учасників судового процесу.

У судовому засіданні 02.12.2015 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (надалі - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - орендар) було укладено договір оренди № 164-Упр(ДВ)-07 від 25.12.2007 р. (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Київради від 15.03.2007 р. № 272-1/933 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди за адресою: станція метро «Петрівка», для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 5.2 Статуту КП «Київський метрополітен», його майно є комунальною власністю територіальної громади м. Києва і закріплене за ним на праві господарського відання.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно до п. 2.1. договору, об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 8,0 кв. м., згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ (малої архітектурної форми), що складає невід'ємну частину цього договору.

Вартість об'єкта оренди згідно з затвердженим 31.08.2007 р. звітом про експертну (незалежну) оцінку станом на 31.07.2007 р. становить 60 178,00 грн. без ПДВ (п. 2.2. договору).

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен» (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 3.1. договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 15.03.2007 р. № 272-1/933 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 р. № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої відповідно з розрахунком орендної плати (додаток № 2), що є невід'ємною частиною цього договору, становить: 338,89 грн. за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на грудень 2007 року складає 2 711,08 грн. без ПДВ.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, додатково орендар сплачує орендодавцю разом з орендною платою: податок на додану вартість у розмірах, порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою; відшкодовує вартість спожитих комунальних послуг.

Сума відшкодування згідно з розрахунком (додаток № 2) на момент укладення договору складає 108,76 грн. (без ПДВ) та повинна бути переглянута в разі зміни цін на комунальні послуги для орендодавця.

Згідно з п. 3.5. договору, всього сума по договору з урахуванням ПДВ 20 % з розрахунку на грудень 2007 р. складає 3 383,81 грн.; оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.5. договору в редакції додаткової угоди від 01.06.2009 р. № 676, всього сума по договору з урахуванням ПДВ 20 % з розрахунку на червень 2009 р. складає 4 549,65 грн.

Пунктом 3.6. договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

У відповідності до п. 3.8. договору, вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внугрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т. ч.: покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо, не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів, укладених орендарем з організаціями, що надають такі послуги.

Згідно з п. 3.9. договору, зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше, ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання договору. Орендодавець зараховує авансовий платіж як орендну плату за два місяці. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться відповідно до Методики розрахунку орендної плати.

Відповідно до п. 3.10. договору, орендар має право сплачувати орендну плату авансом за будь-який період в межах строку дії договору. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться у відповідності до Методики розрахунку пропорції розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем (балансоутримувачем) та порядку використання орендної плати і порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва.

Пунктом 4.1. договору визначено, що орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. У разі непідписання акта приймання-передачі в силу вступає рішення Київради.

Згідно з п. 4.2. договору, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

За умовами п. 4.9. договору, орендар зобов'язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожити комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття, технічне обслуговування обладнання і т.п.) за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання, та пропорційну орендованій площі частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, та послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж.

У місячний термін після укладення цього договору орендар повинен надати орендодавцю копії договорів, передбачених цим підпунктом.

Відповідно до п. 4.14. договору, орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14. в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку поточного платежу орендодавець порушує справу в господарському суді про дострокове розірвання договору та примусове виселення орендаря.

Згідно з п. 6.2. договору, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягуються у повному обсязі втрати, пов'язані з таким стягненням.

Відповідно до п. 6.7. договору, при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

За умовами п. 7.5. договору, у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

У відповідності до п. 9.7. договору, на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами.

Згідно з п. 9.1. договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 25.12.2007 р. до 23.12.2010 р. (2 роки 364 дні), а після врегулювання уповноваженими органами питань, пов'язаних з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією договорів оренди, цей договір буде продовжений на термін, визначений рішенням Київської міської ради від 15.03.2007 р. № 272-1/933 (до 5 років).

Додатковою угодою від 28.09.2011 р. № (195) до договору оренди від 25.12.2007 р. № 164-Упр(ДВ)-07 було внесено зміни до п. 9.1. договору та продовжено термін дії договору до 31.03.2012 р.

На виконання умов договору Комунальне підприємство «Київський метрополітен» передало ФОП ОСОБА_1 орендоване приміщення за актом приймання-передачі майна в оренду від 25.12.2007 р., підписаним та скріпленим печатками сторін.

Проте, ФОП ОСОБА_1 не виконував належним чином умови договору в частині сплати орендних платежів за період з квітня до травня 2015 р., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість по орендних платежах в розмірі 16 779,22 грн.

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до ФОП ОСОБА_1 з претензією вих. № 426-НДД від 26.05.2015 р. щодо сплати заборгованості за договором. Однак, відповідач залишив дану претензію без відповіді та реагування.

За даними бухгалтерського обліку КП «Київський метрополітен», за ФОП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по сплаті орендних платежів за договором за період з квітня до червні 2015 року у розмірі 41 165,91 грн.

За таких обставин, Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди № 164-Упр(ДВ)-07 від 25.12.2007 р., виселення з нерухомого майна та демонтування тимчасової огороджуючої конструкції (кіоски), що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 1 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є: орендна плата з урахуванням її індексації; виконання зобов'язань; відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Пунктом 9.7. договору передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами.

За умовами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

З вказаних правових норм вбачається, що після закінчення строку дії Договору оренди Орендар зобов'язаний звільнити орендоване приміщення та передати його Орендарю.

У відповідності до п. 7.5. договору, у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

За приписами ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Київський метрополітен» виконало залежним чином свої зобов'язання за договором оренди № 164-Упр(ДВ)-07 від 25.12.2007 р. щодо передачі об'єкту оренди орендарю, тоді як ФОП ОСОБА_1 свої зобов'язання за даним договором щодо оплати орендних платежів за період з квітня 2015 р. до червня 2015 р. не виконав, у зв'язку з чим в нього існує заборгованість у розмірі 41 165,91 грн.

З матеріалів справи, пояснень Комунального підприємства «Київський метрополітен» та Київської міської ради вбачається що станом на вересень 2015 року між КП «Київський метрополітен» та ФОП ОСОБА_1 тривають договірні стосунки за договором оренди № 164-Упр(ДВ)-07 від 25.12.2007 р., однак зобов'язання щодо оплати орендних платежів орендарем за період з квітня 2015 р. до червня 2015 р. не виконуються, у зв'язку з чим КП «Київський метрополітен» підтримує позовні вимоги щодо розірвання договору, виселення та зобов'язання демонтувати тимчасові конструкції (кіоски), і просить їх задовольнити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними доказами порушення прав позивача, оскільки КП «Київський метрополітен» не є власником орендованого майна за спірним договором, і дане майно не перебуває в його господарському віданні.

Господарський суд не приймає доводи відповідача, оскільки відповідно до п. 2.4. договору оренди № 164-УПР(ДВ)-07 від 25.12.2007 р., об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальними громадами сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядженнями об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

На підставі наказу № 98 від 23.04.2003 р. Головного управління комунальної власності м. Києва за Комунальним підприємством «Київський метрополітен» на праві повного господарського відання було закріплено, в тому числі. підземний перехід станції метро «Петрівка».

Пунктом 5.2. Статуту КП «Київський метрополітен» передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (ст. 136 Господарського кодексу України).

Предметом діяльності КП «Київський метрополітен» у відповідності до п. 3.2. Статуту КП «Київський метрополітен» є, в тому числі, надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам та установам.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору оренди у зв'язку з істотним порушенням умов даного договору, виселення орендаря та зобов'язання демонтувати тимчасові ороджуючі конструкції (кіоски), а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, а тому позовні вимоги про розірвання договору оренди № 164-Упр(ДВ)-07 від 25.12.2007 р., виселення з нерухомого майна та демонтування тимчасової огороджуючої конструкції (кіоски), що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, визнаються судом такими, що підлягають задоволенню повністю.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 04114, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (проспект Перемоги, 35, м. Київ, 03056, ) витрати на сплату судового збору в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.

3. Розірвати договір оренди від 25.12.2007 р. № 164-Упр(ДВ)-07, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 04114, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (проспект Перемоги, 35, м. Київ, 03056, ) .

4. Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 04114, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з орендованого за договором оренди від 25.12.2007 № 164-Упр(ДВ)-07 нерухомого майна (частини вестибюлю (переходу) станції метро «Петрівка», загальною площею 8,0 кв. м., визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 04114, ідентифікаційний код НОМЕР_1) згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ.

5. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 04114, ідентифікаційний код НОМЕР_1) у строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 04114, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та знаходяться в частині переходу за адресою: станція метро «Петрівка», загальною площею 8,0 кв. м., згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.12.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина