ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р.Справа № 922/4729/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС , с. Комсомольське
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт", м. Харків Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна фінансова інспекція м. Києва
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 625/22 від 09.09.15 р.;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт" збитки в сумі 128319,81 грн. та судовий збір в сумі 2566,40 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором на закупівлю робіт з ремонту обладнання № 16/452 від 12.10.12 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.15 р., за клопотанням позивача, до участі у справі залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державну фінансову інспекцію м. Києва.

В судовому засіданні оголошувались перерви з 14.09.15 р. по 16.09.15 р. та з 16.09.15 р. по 17.09.15 р.

07.09.15 р. позивача надав клопотання про зупинення провадження по справі.

В обґрунтування зазначеного клопотання, відповідач зазначив, що 31.08.15 р. Окружним адміністративним судом м. Києва була винесена постанова по справі 826/12530/15, якою були визнано протиправною та скасовано вимогу Державної фінансової інспекції в Києві щодо усунення порушень викладену у листі №26-08-14/5135 від 27.05.15 р., зокрема, в частині стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт" збитків в сумі 8310579,90 грн. У зв'язку з викладеним, позивач просить зупинити провадження по даній справі до набрання законної сили постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.15 р. по справі 826/12530/15.

Враховуючи викладене, суд, визнав за необхідне, клопотання позивача задовольнити та зупинити провадження у справі № 922/4729/15 до закінчення розгляду пов'язаної з нею іншої адміністративної справи № 826/12530/15.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015р. у справі № 826/12530/15 скасовано постанова суду першої інстанції та ухвалена нова постанова про відмову у її задоволенні.

Ухвалою господарського суду Харківської від 10.11.15 р., суд поновив провадження по справі та призначив її розгляд на 23.11.15 р.

Представник позивача в судовому засіданні 07.12.15 р. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, 26.11.15 р. надав відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що застосування зазначених Державною фінансовою інспекцією понижуючих коефіцієнтів, при розрахунку відповідачем І та III блоку загальновиробничих витрат, безпідставним та необґрунтованим, а зазначене Державною фінансовою інспекцією зауваження є таким, що не відповідає діючому законодавству України в сфері державного ціноутворення. Крім того, відповідач вважає, що позивач у своїй позовній заяві не обґрунтував та не навів правових підстав, а також не підтвердив свої вимоги належними та допустимими доказами, що йому дійсно, під час виконання договору, була нанесена матеріальна шкода (збитки), а тому вважаємо, що не має законних підстав для задоволення його позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

12.10.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Востокэнергоремонт" (відповідач, виконавець) було укладено договір № 16/452 на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання (далі - договір; а.с. 11), згідно умов якого, відповідач зобов'язався у 2012 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені в додатку №1 до договору, а позивач прийняти і оплатити ці роботи.

Відповідно до п.1 Додатку №1 до договору (а.с. 19) Відповідач зобов'язався виконати наступні роботи: "Капітальний ремонт НРЧ котлоагрегату ст. №10, ДБН Д. 1.1-1.2000".

Згідно з п. 3.1 договору та п. 3 додатку №1 до договору, загальна вартість робіт (ціна договору) становить 2369996,83 грн. (з ПДВ).

В п.4.1, 4.2 договору та п. 4 додатку №1 до договору зазначено, що розрахунки за договором здійснюються позивачем в наступному порядку: в безготівковій формі у національній валюті України на поточний рахунок відповідача: 25% - попередня оплата; 65% від вартості протягом 30 днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі певного етапу виконаних робіт; остаточний платіж в розмірі 10% від вартості виконаних робіт здійснюється позивачем протягом 30 днів після закінчення підконтрольної експлуатації, у відповідності до п.7.9.20 ГКД 34.20.661-2003.

Відповідно до п. 3.2, 3.3 договору, безпосередній перелік, обсяг і вартість робіт обумовлюється сторонами в кошторисній документації (калькуляції), що є додатком №2 до договору. Кошторис (калькуляція), передбачений додатком №2 до договору є твердим.

Відповідно до п.1.4. договору зазначено, що відповідач зобов'язаний виконати роботи, виконати роботи, визначені договором зі свого матеріалу і своїми силами, якщо інше не встановлено додатком №1 до договору. При цьому, відповідач відповідає за доброякісність використаних ним матеріалів. Якщо робота виконується з матеріалів позивача, у договорі мають бути визначені норми витрат матеріалу згідно робочої документації на відповідне обладнання, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків

Факт виконання відповідачем робіт за договором підтверджується актами приймання виконаних робіт на загальну суму 2108468,00 грн., які були підписані з боку позивача без будь-яких зауважень та заперечень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що у період з 15.01.2015 по 06.04.2015 року на підприємстві позивача проводилася Державною фінансовою інспекцією у м. Києві планова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності, під час якої було виявлено суттєве завищення вартості ремонтних робіт відповідачем.

Зокрема, ревізією встановлено, що розрахунок загальновиробничих витрат виконано без застосування знижувальних коефіцієнтів К=0,4123 при розрахунку І блоку та К=0,7821 при розрахунку III блоку відповідно до роз'яснень, наведених в листі Держбуду України від 09.07.2002 №7/7-630.

Незастосування знижувальних коефіцієнтів при визначенні працевтрат, які включаються до складу загально виробничих витрат, в порушення вимог додатку 3 та п.3.1.12 ДБН Д 1.1.1-2000 "Правила визначення вартості будівництва", затвердженого Наказом Держбуду України від 27.08.2000 №174, ГКД 34.08.601-2003 "Порядок визначення вартості ремонту основного та допоміжного енергетичного обладнання, передавальних пристроїв і споруд", затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики від 30.04.2003 №207, призвело до завищення вартості прийнятих ремонтних робіт на загальну суму 84802,62 грн. (без ПДВ).

Застосування коефіцієнтів до заробітної плати при визначенні прямих витрат підрядної організації призвело, в порушення вимог п.2.1 ГКД 34.08.601-2003 "Порядок визначення вартості ремонту основного та допоміжного енергетичного обладнання, передавальних пристроїв і споруд", затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики від 30.04.2003 №207, до завищення прямих витрат на оплату праці на суму 15970,67 грн.

Окрім цього, завищення заробітної плати призвело до понаднормового нарахування Єдиного соціального внеску на суму 6159,89 грн.

Таким чином, вартості прийнятих ремонтних робіт завищено на суму 22130,56 грн. (без урахування ПДВ).

Проте, роботи за договором від 12.10.2012 №16/452, вартість яких завищено на суму 106933,18 грн. (без ПДВ), прийняті Зміївською ТЕС на суму 2108468,00 грн. та сплачені на користь відповідача у повному обсязі.

Зазначене, на думку третьої особи, призвело до порушення п.14. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 18 "Будівельні контракти", затвердженого Наказом Мінфіну України від 28.04.2001 N205, п.6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 N318 та спричинення матеріальної шкоди (збитків) позивачу на суму 128319,81 грн., та викривлення фінансової звітності.

Вказані обставини були також викладені третьою особою в її письмових поясненнях.

Таким чином, як вбачається з висновків третьої особи, під час укладення та виконання договору, відповідачем була неправильно розрахована вартість виконаних ремонтних робіт, що призвело до нанесення позивачу матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 128319,81 грн.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК). Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (п.3 ст.6 ЦК).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до приписів ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 844 ЦК України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни договору після його виконання заборонена.

Вартість робіт за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/452 від 12.10.2012р. є договірною ціною, узгодженою обома сторонами за договором. Вартість робіт за вказаним договором визначена на підставі твердого кошторису, який є невідємною частиною договору.

Виконання робіт за вищевказаним договором та підписання сторонами відповідних актів приймання виконаних робіт на суму 2108468,00 грн. сторонами не заперечується.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 218 ГК України визначено, що підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст.224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Необхідними умовами для відшкодування збитків є доведення факту спричинення збитків саме тією особою, до якої висунуто вимогу про їх відшкодування. Крім того, заявлені до стягнення збитки мають бути завданими внаслідок порушення відповідачем цивільного права позивача у справі, а розмір збитків має перебувати у необхідному і безпосередньому причинному зв'язку із вчиненням відповідачем правопорушення.

Між тим, суд наголошує, що позивачем не доведено протиправності поведінки відповідача, оскільки ціна робіт була погоджена сторонами у договорі, а акти приймання-передачі робіт підписані сторонами без зауважень.

Зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином (ст.ст. 588, 599 ЦК). У даному випадку були підписані акти приймання виконаних підрядних робіт. За договором відповідачем було проведено оплату за виконані роботи.

Суд зауважує, що виявлені Державною фінансовою інспекцією в м. Києві порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобовязання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

Саме така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові №5006/18/13/2012 від 22.01.2013р.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому кожна суттєва для справи обставина повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

При цьому, за умовами ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження факту вчинення відповідачем протиправного діяння позивач зазначив суду акт ревізії.

Проте, як було встановлено судом, зміст договору складають умови (в тому числі щодо вартості робіт), визначені за домовленістю сторін на основі їх вільного волевиявлення. При цьому сторони договору виконали всі його умови належним чином, без жодних претензій та зауважень.

Укладений між сторонами договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/452 від 12.10.2012р. у встановленому законодавством порядку не розірвано та не визнано недійсним. Будь-яких змін до договору сторонами не внесено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у діях відповідача, пов'язаних з укладенням та виконанням спірного договору, на умовах, визначених безпосередньо сторонами, відсутні будь-які ознаки протиправної поведінки по відношенню до позивача. Позивачем не доведено суду того, що саме відповідач є особою, діями або бездіяльністю якої позивачеві було спричинено збитки.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В звязку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 22, 525, 526, 626, 627, 628, 629, 632, 837, 844, 853 Цивільного кодексу України, ст.ст. 218, 224 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_2