ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р.Справа № 916/3787/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Головея В.М., Ліпчанської Н.В.

При секретарі судового засідання: Кіртоки Л.В.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 21/17-8 від 05.01.2015р.;

від відповідача - ОСОБА_2, посвідчення № 6 від 01.12.2015р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси

на рішення господарського суду Одеської області від 09.11.2015р.

по справі № 916/3787/15

за позовом Публічного акціонерного товариства ОДЕСАГАЗ

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси

про стягнення 690 205,93 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами.

Встановила:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОДЕСАГАЗ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси боргу в сумі 690 205,93грн.

Позивач неодноразово змінював розмір позовних вимог та з урахуванням останніх уточнень просив суд стягнути з відповідача 7 748,51грн. 3% річних, 155 348,69грн. пені, 170 609,23грн. інфляційного збільшення.

Представник відповідача просив суд зменшити суму штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов договорів на постачання за регульованим тарифом та розподіл природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, в частині оплати вартості використаного природного газу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.11.2015р. (суддя Гуляк Г.І.) позов задоволено; стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на користь Публічного акціонерного товариства „Одесагаз" пеню у сумі 155 348 гривень 69 копійок, 3% річних у сумі 7748 гривень 51 копійки, інфляційне збільшення у сумі 170 609 гривень 23 копійки, витрати по сплаті судового збору у сумі 10 353 гривні 09 копійок.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що з матеріалів справи підтверджується факт наявності у відповідача боргу перед позивачем, який підлягає стягненню на підставі ст.ст. 509,525,625,628 ЦК України та ст. ст.193,216,218,230,232 ГК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в повному обсязі та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На думку апелянта, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та неповно зясував всі обставин, які мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на тяжкий фінансовий стан та на те, що КЕВ м. Одеси є бюджетною установою, яка фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому не мала можливості запобігти обставинам, що спричинили неналежне виконання зобовязань. Зазначені обставини на думку скаржника, є підставою для зменшення судом розміру штрафних санкцій в порядку ст. 233 ГК України.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2015 року між Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" (Постачальник) та Квартирно - експлуатаційний відділ міста Одеси (Споживач) укладено договори на постачання за регульованим тарифом та розподіл природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів №008409/1-БТ(2015), №008409/2-БТ(2015), №008409/3-БТ(2015), №008409/4-БТ(2015), відповідно до умов договорів Постачальник зобовязався надати Споживачу послуги з постачання та транспортування газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів Споживача відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Згідно п. 4.8. договорів, облік газу ведеться згідно „Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання", ДБН В.2.5-20-2001 „Газопостачання" та діючим документам Держспоживстандарту. Оперативний контроль споживання газу Споживачем здійснює Постачальник.

Згідно п. 4.10 договорів, Споживач зобовязується щомісячно в період з 30(31) числа поточного місяця по 2 число наступного місяця зявитись до Постачальника для оформлення місячного акту прийому-передачі природного газу, на підставі наданих звітів з автоматичних коректорів (обчислювачів).

Відповідно до п. 5.1 договорів розрахунки за реалізований Споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює регулювання в сфері енергетики (НКРЕ)

Згідно з умовами п. 5.6 договорів оплата за постачання природного газу здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури .

На виконання умов Договору №008409/1-БТ (2015) Постачальник поставив споживачу за період з лютого по квітень 2015р, а споживач прийняв природний газ обсягом 50,001 тис. м. кубічних газу на суму 460 023,50грн., що підтверджується актами прийому передачі природного газу.

На виконання умов Договору №008409/2-БТ (2015) Постачальник поставив споживачу за період з лютого по квітень 2015р, а споживач прийняв природний газ обсягом 36,748 тис. м. кубічних газу на суму 343 025,84грн., що підтверджується актами прийому передачі природного газу.

На виконання умов Договору №008409/3-БТ (2015) Постачальник поставив споживачу за період з лютого по червень 2015р, а споживач прийняв природний газ обсягом 48,782 тис. м. кубічних газу на суму 466 407,89грн, що підтверджується актами прийому передачі природного газу.

На виконання умов Договору №008409/4-БТ (2015) Постачальник поставив споживачу за період з лютого по червень 2015р, а споживач прийняв природний газ обсягом 54,222тис. м. кубічних газу на суму 506 464,76грн, що підтверджується актами прийому передачі природного газу.

Відповідач не виконував умови договорів, а саме не проводив у повному обсязі оплату за використаний природний газ, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період з лютого по червень 2015р. у сумі 356 499,50грн, яку відповідачем у ході розгляду справи було сплачено повністю.

З матеріалів справи вбачається, що основну заборгованість відповідач сплатив, але з порушенням строків щомісячних оплат.

Позивач з урахуванням останніх уточнень просив суд стягнути з відповідача 7 748,51грн. 3% річних, 155 348,69грн. пені, 170 609,23грн. інфляційного збільшення.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія перевіривши розрахунки позивача, погоджується з висновком першої інстанції щодо стягнення з відповідача 170 609,23 грн. інфляційних втрат та 7 748,51грн. 3% річних.

Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 Договорів, передбачено: «У разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із споживача стягується пеня, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу».

Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно задоволеного судом першої інстанції розрахунку розмір пені становить, відповідно 155 348,69грн., що являється арифметично вірним, однак апеляційна інстанція дійшла висновку, що у даному випадку існують підстави для зменшення пені, які визначені приписами статті 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 2 ст.233 ГК України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Тому підстав для скасування рішення у цієї частині судова колегія не вбачає.

При цьому, при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

З викладеного вбачається, що зазначені норми дають право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України суду надане право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В контексті згаданої норми при зменшення розміру неустойки повинно бути взяти до уваги ступень виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З урахуванням визначених Вищим господарським судом України в Постанові Пленуму "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. критеріїв застосування положень п. 3 ст. 83 ГПК України, колегія суддів також відзначає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, як зазначено касаційною інстанцією в даній Постанові, при стягненні штрафних санкцій суд також повинен виходити з принципів справедливості, добросовісності та розумності.

З вищенаведених правових норм вбачається, що вирішення питання про зменшення штрафних санкцій законодавством віддано на розсуд суду, який досліджує та об'єктивно оцінює докази у справі, та при прийнятті рішення керується, в тому числі, власним переконанням, заснованим на суті правових норм та оцінці доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені 50 %, з врахуванням того, що на час подання позову відповідач виконав основне зобов'язання за договором, сплатив вартість отриманого газу в повному обсязі та того, що КЕВ фінансується з Державного бюджету України, в залежності від асигнувань з якого здійснюються виплати за цільовим призначенням.

За таких обставин, враховуючи відсутність негативних наслідків, викликаних простроченням виконання у вигляді заподіяної шкоди, причини виникнення заборгованості по договору, а також той факт, що відповідач є установою, яка незадовільно фінансується з державного бюджету, судова колегія вважає можливим застосувати положення п. 3 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір пені до 77 674,35 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних посилаючись на відсутність відповідного бюджетного фінансування.

Однак, колегія суддів звертає увагу на приписи ст. 617 Цивільного кодексу України, де зазначено, що відсутність коштів у боржника не звільняє його від відповідальності за порушення взятого на себе зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за доцільне змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 77 674,35 грн., в решті рішення залишити без змін. Апеляційна скарга внаслідок чого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.4, 104 п.1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 09.11.2015р. по справі № 916/3787/15 змінити в частині стягнення пені, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково. Стягнути з Квартирно-ескплуатаційного відділу міста Одеси (65014 м.Одеса, вул. Єврейська, 13, , р/рахунок № 0394 №039 в ГУДКСУ в Одеській області ) на користь Публічного акціонерного товариства „Одесагаз" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, , р/р №1 в ПАТ „Марфин банк" МФО 328168) пеню у сумі 77 674 (сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят чотири) гривень 35 копійок, 3% річних у сумі 7 748 (сім тисяч сімсот сорок вісім) гривень 51 копійки, інфляційні витрати у сумі 170 609 (сто сімдесят тисяч шістсот девять) гривень 23 копійки, витрати по сплаті судового збору у сумі 10 353 (десять тисяч триста пятдесят три) гривні 09 копійок. В решті позову відмовити.»

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 21.12.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя В.М. Головей

Суддя Н.В. Ліпчанська