РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015Справа №910/26312/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпініст"

до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

про стягнення 2 250 500,53 грн.

за участю представників:

від позивача:Баховський М.М.- представник за довіреністю б/н від 15.11.2014 р.
від відповідача:Панамаренко Д.М.- представник за довіреністю № 3649/9 від 18.08.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Альпініст" (далі - ТОВ "Альпініст") з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення 2 250 500,46 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач порушив умови договору підряду № 1719 від 19.08.2013 р. в частині оплати вартості робіт по обробленню металів (антикорозійного захисту металевих конструкцій), внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ТОВ "Альпініст" просить суд стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення основну заборгованість в сумі 1 054 667,10 грн., пеню у сумі 588 533,00 грн., інфляційну складову боргу у сумі 562 137,50 грн., 3 % річних у сумі 45 162,86 грн., а всього - 2 250 500,46 грн.

Під час розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 1 054 667,05 грн., пеню у сумі 588 533,09 грн., інфляційну складову боргу у сумі 562 137,53 грн., 3 % річних у сумі 45 162,86 грн., а всього - 2 250 500,53 грн.

У судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що заборгованість, яка виникла на підставі договору № 1719 від 19.08.2013 р. пов'язана зі скрутним фінансовим становищем. Крім того, зазначив, що роботи за договором позивачем були виконані неякісно, що є порушенням умов вказаного договору, у зв'язку з чим просив провести судову будівельно-технічну експертизу, а також, просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 09.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альпініст" (виконавець) та Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (замовник) був укладений договір на надання послуг № 1719 (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору виконавець зобов'язується у 2013 році надати послуги щодо обробляння металів (антикорозійний захист металевих контрукцій) на 25 об'єктах замовника, згдіно технічного завдання (додаток № 1), а замовник зобов'язується забезпечити своєчасне фінансування та прийняття таких послуг.

Згідно з п. 3.1 договору загальна вартість послуг за даним договором становить 6 829 389,60 грн.

Замовник зобов'язується сплачувати вартість наданих послуг на підставі актів приймання наданих послуг (форма № КБ-2в) та довідок про вартість наданих послуг (форми КБ-3), що складені на основі узгоджених сторонами локальних кошторисів, протягом 5 робочих днів з дня підписання цих документів уповноваженими представниками сторін ( п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору початок надання виконавцем послуг за даним договором розпочинається з моменту підписання акту приймання-передачі фарбувальних матеріалів, а початок та закінчення окремих етапів надання послуг визначається календарним графіком надання послуг.

Згідно з п. 5.5 договору акт приймання наданих послуг (форми № КБ-2в) та довідка про вартість наданих послуг (форми КБ-3) складаються виконавцем у 2 примірниках і подаються для підписання замовнику по факту надання окремого етапу послуг. За результатами розгляду яких, протягом 5 календарних днів замовник повинен підписати вказані документи.

Відповідно до п. 10.1 договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2013 р., але будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Також сторони погодили технічні вимоги виконання робіт, об'єкт на якому повинні бути виконані роботи - башта, в м. Кіровграді, вул. Садова, 88, висотою 191,0 м., вага - 300 т., перелік робіт та термін виконання робіт - до 31.08.2014 р.

У подальшому до договору підряду сторони внесли зміни щодо загальної вартості робіт, яка складає 1 358 618,60 грн. та технічних характеристик виконання робіт.

У судовому засіданні встановлено, що у квітні 2014 р. позивач здав відповідачу роботи, обумовлені договором, на загальну суму 1 054 657,05 грн., що підтверджується наявними у справі довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за квітень 2014 р., а також актом виконаних будівельних робіт за квітень 2014 р. Вказана довідка та акт були підписані відповідачем без заперечень.

Разом з тим, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення свої зобов'язання за договором щодо своєчасної оплати робіт виконав неналежним чином, а саме - вартість робіт за договором підряду за квітень 2014 р. у сумі 1 054 657,05 грн. не сплатив.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що роботи виконавця (позивача) були виконані неякісно та не в тому обсязі, як передбачалось договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Також відповідно до п. 5.29 договору сторони погодили, що у разі відмови від підписання акту приймання наданих послуг та довідки про вартість наданих послуг за звітній період або/та приймання наданих послуг по об'єкту замовник надає виконавцю протягом 5 днів письмову мотивовану відмову від прийняття послуг та строк для усунення виявлених недоліків.

Будь-яких вмотивованих заперечень та зауважень до актів виконаних будівельних робіт за квітень 2014 р. відповідач не надав. Більш того, з указаного акту будівельних робіт за квітень 2014 р. вбачається, що приймаючи роботи, відповідач зазначив, що роботи виконані якісно, в об'ємах зазначених в кошторисі, а, отже суд приймає цей акт в якості належного та допустимого доказу.

Також суд зазначає, що пунктом 2.7 договору сторони передбачили, що у разі виявлення протягом гарантійного строку (протягом 10 років) замовником недоліків, останній протягом 10 робочих днів зобов'язується письмово повідомити про це виконавця і запросити його для складання акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків.

Разом з тим, письмового повідомлення про виявлені недоліки матеріали справи не містять, а відповідачем його надано не було. Отже, доводи відповідача про належне виконання робіт є безпідставним, так само як і заявлене ним клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Отже, судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість за виконані, але неоплачені, роботи за договором № 1719 від 19.08.2013 р. у сумі 1 054 657,05 грн. (а не 1 054 667,05 грн. як зазначив позивач).

Оскільки належних доказів оплати заборгованості суду відповідачем не надано, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу за договором підряду підлягають частковому задоволенню - на суму 1 054 657,05 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 588 533,00 грн., нараховану за порушення зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Нормами ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 7.4 договору замовник несе майнову відповідальність за порушення строків проведення розрахунків, пені у подвійному розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення, що діяла в період прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач на підставі п. 7.4 договору нарахував відповідачу пеню за виконані роботи за період з 01.05.2014 р. по 03.10.2015 р. в сумі 588 533,00 грн. та просив її стягнути, що за висновком суду є обґрунтованою позовною вимогою.

Разом з тим, необхідно зазначити, що відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачений приписом ч. 6 ст. 232 ГК України 6-місячний період нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Згідно з п. 4.2 договору період нарахування пені має бути встановлений за кожний день прострочення виконання зобов'язання після 5 робочих днів із дня підписання акту приймання наданих послуг (форма № КБ-2в) та довідок про вартість наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи акт приймання-передачі наданих послуг був підписаний 23.04.2014 р., отже, період нарахування пені розпочався з 01.05.2014 р., а закінчився - 01.11.2014 р., як це передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідач у своїй заяві просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо поставки товару.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 2 вказаної норми ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи п. 4.2 договору, суд зазначає, що 1-річний строк позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача пені сплинув 01.05.2015 р., а з даним позовом до суду ТОВ "Альпініст" звернулось 03.10.2015 року, що підтверджується відбитком на поштовому відправленні позовної заяви до суду, а, отже, з пропуском строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 588 533,00 грн. за період з 01.05.2014 р. по 03.10.2015 р. задоволенню не підлягають.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у сумі 562 137,53 грн., 3 % річних у сумі 45 162,86 грн. за період з 30.04.2014 р. по 03.10.2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової суми боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 562 137,53 грн., а 3 % річних - у сумі 45 162,44 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, які складаються з судового збору у сумі 33 757,51 грн. та адвокатських витрат у сумі 230 000,00 грн. суд застосовує ст. 49 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням № 644 від 14.09.2015 р., а надання адвокатських послуг договором від 03.10.2015 р. про надання правової допомоги, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 486, посвідченням адвоката № 144, актом прийому-передачі від 26.10.2015 р. та квитанцією до прибуткового касового ордера № 91 від 02.11.2015 р.

Разом з тим, заявлені адвокатські витрати у сумі 230 000,00 грн. суд вважає необґрунтованими. При цьому суд приймає до уваги що, для визначення розміру витрат необхідно виходити із встановлених нормативно-правовими актами нормами видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартості економних транспортних послуг; часу, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартості оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявних відомостей органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалості розгляду і складності справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

У даному випадку при визначенні розміру адвокатських послуг, що заявлений до відшкодування позивачем, відсутнє будь-яке обґрунтування заявленої суми.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування витрат на оплату послуг адвоката в зв'язку з чим зменшує розмір вимоги позивача в цій частині до 32 000,00 грн. При цьому судом взято до уваги категорію складності справи, кількість судових засідань, явка представника позивача у судові засідання, добросовісне виконання ним вимог ухвал суду.

Згідно з ч. 5 статті 49 ГПК України понесені позивачем судові витрати суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпініст" до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення 2 250 500,53 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, ідентифікаційний код 01190043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпініст" (08720, Київська область, місто Українка, просп. Дніпровський, буд. 23, кв. 109, ідентифікаційний код 32724732) основну заборгованість у сумі 1 054 657 (один мільйон п'ятдесят чотири тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн. 05 коп., інфляційні втрати у сумі 562 137 (п'ятсот шістдесят дві тисячі сто тридцять сім) грн. 53 коп., 3 % річних у сумі 45 162 (сорок п'ять тисяч сто шістдесят дві) грн. 44 коп.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, ідентифікаційний код 01190043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпініст" (08720, Київська область, місто Українка, просп. Дніпровський, буд. 23, кв. 109, ідентифікаційний код 32724732) судовий збір у сумі 24 929 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 36 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 23 617 (двадцять три тисячі шістсот сімнадцять) грн. 25 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 10 грудня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 15 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.