ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р.Справа № 923/1312/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Принцевської Н.М.

(Склад судової колегії змінено відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду №860 від 01.12.2015 року щодо повторного автоматичного розподілу справи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Петрова М.С. з 20.11.2015)

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № б/н від 20.11.2015)

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея

на рішення господарського суду Херсонської області від 15 жовтня 2015 року, повний текст якого складено та підписано 26 жовтня 2015 року

по справі № 923/1312/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея

про стягнення 8 644 349,19 доларів США

В С Т А Н О В И В :

05.09.2014 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до господарського суду із позовом до ТОВ "Амалтея" про стягнення 5407000 дол. США кредиту за договором кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011, 837468,56 дол. США відсотків за користування кредитними коштами, 29080,63 дол. США пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами, 2390800 дол. США штрафу за порушення п.3.3.12.1 кредитного договору.

Відповідач заявив клопотання про зменшення судом розміру неустойки та просив надати відстрочку виконання рішення на 2 роки.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 (суддя Чернявський В.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача 5407000 дол. США кредиту, 837468,56 дол. США відсотків за користування кредитними коштами, 30000 дол. США штрафних санкцій, 55365,41 грн. судового збору. В решті позовних вимог та відстрочці виконання рішення відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 (судді: Ліпчанська Н.В. головуючий, ОСОБА_3, ОСОБА_4А.) рішення місцевого господарського суду змінено, надано ТОВ "Амалтея" відстрочку виконання рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 по справі №923/1312/14 строком на 1 рік до 29.01.2016. Решту рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2015 року по даній справі, касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 та рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 у справі №923/1312/14 скасовано в частині стягнення 20771,36 дол. США за несвоєчасну сплату процентів.

Справу №923/1312/14 в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду Херсонської області. В іншій частині постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 у справі №923/1312/14 залишено без змін.

Під час нового розгляду справи, 09.09.2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції с заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ТОВ «Амалтея» на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором № ВКЛ-200647/1 від 13.07.2011 року у розмірі 101 489 929,62 грн. яка складається з суми заборгованості за кредитом 63 359 615,30 грн., суми заборгованості за відсотками 9 813 516,88 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 301 230,90 грн., 28 015 566,54 грн. штраф за невиконання умов договору та витрати по сплаті судового збору (т.3 а.с.44-48).

В подальшому, 15.10.2015 року позивач також звернувся з заявою в порядку ст.22 ГПК України про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь позивача 222 519,16 грн. пені, яка судом першої інстанції прийнята та справу розглянуту виходячи з ціни позову у сумі 222 519,16 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15.10.2015 року по справі № 923/1312/14 (суддя Соловйова К.В.) позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Амалтея" про стягнення пені згідно договору кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1 від 13.07.2011р. задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Амалтея" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 222 519 (двісті двадцять дві тисячі п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 16 коп. пені та 51 (п'ятдесят одну) грн. 15 коп. компенсації по сплаті судового збору.

Висновок суду мотивований тим, що при здійсненні позивачем розрахунку пені у сумі 222 516,16 грн. застосовані п.п.2.1., п.п. 2.7.3., 2.7 Кредитного договору, які відповідають положенням ст.526 ЦК України та є правомірним у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені, з урахуванням заяви про її зменшення задоволені у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Херсонської області від 15.10.2015 року по справі № 923/1312/14 та зменшити суму пені до 11 718,07 грн.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд частково не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, в звязку з чим частково виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке частково не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що з оскаржуваного рішення незрозуміло чи було застосовано строк позовної давності в частині нарахування та стягнення пені, яке заявлялось товариством.

Також апелянт зазначає, що поза увагою суду залишено його клопотання про застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України, а саме в частині зменшення суми стягуваної пені до 1000 дол. США.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого його представник в судовому засіданні 17.12.2015 року просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим, відповідаючим матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідач в судове засідання 17.12.2015 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю.

Після розгляду справи по суті та оголошенням в судовому засіданні вступної та резолютивної частини постанови, через канцелярію суду надійшли клопотання за вх.№ 6425/15/6426/15 від 17.12.2015 о 14:45 год., від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та генеральну прокуратуру України, які залишені без розгляду.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи і апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Скасовуючи частково рішення господарського суду Херсонської області від 21.10.2014 року, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 року та направляючи справу № 923/1312/14 на новий розгляд в частині стягнення 20 771,36 дол. США до суду першої інстанції, постанова Вищого господарського суду України від 29.04.2015 року містить відповідні вказівки, як це передбачено положеннями ст.111-12 ГПК України та які є обовязковими під час нового розгляду справи.

Так, зі змісту зазначеної постанови колегією суддів Вищого господарського суду скасовуючи рішення та постанову судів в частині відмови у стягненні пені зазначено, що чинним законодавством не передбачено встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України гривні. Також колегією суддів касаційної інстанції вказано, що при новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати вищезазначене та встановити правильний розмір пені за несвоєчасну сплату відсотків, що підлягає стягненню і з урахуванням встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, під час нового розгляду справи, 13.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (надалі позивач) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Амалтея" (надалі відповідач) було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2006474/1, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у формі відновлювальної кредитної лінії, з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 5 977 000,00 дол. США, окремими частинами (траншами), з сплатою 13 % річних за користування кредитом, щомісяця, до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, та кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 12.07.2016р., згідно узгодженого сторонами договору у п.1.1.2 цього договору графіку повернення кредиту частинами зі зміною максимального ліміту заборгованості в період з 30.11.2011р. по 01.06.2016р. (надалі кредитний договір). Згідно з п. 8.1. кредитного договору усі додатки (зміни, доповнення) до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі. Згідно з п. 8.3. кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до повного виконання сторонами їхніх зобовязань за договором.

З 15.12.2011р. по 13.12.2013р. позивачем та відповідачем було укладено вісімнадцять додаткових договорів до кредитного договору, згідно з якими змінювалися умови даного договору (т.1 а.с.14-31). Зокрема, згідно з додатковою угодою № 6 від 22.06.2012р. до кредитного договору, внесено зміни до п.1.1.2 цього договору, після чого кредитним договором передбачено, що повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом (12.07.2016р), а графік повернення кредиту частинами зі зміною максимального ліміту заборгованості відсутній (фактично, скасований) (т.1 а.с.22).

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, внаслідок чого відповідач отримав доступ до користування кредитними коштами в межах максимального ліміту заборгованості, що підтверджується меморіальним ордером від 14.07.2011р. № 24534785, банківськими виписками по рахунках відповідача за період з 13.07.2011р. по 16.07.2014р. (т.1 а.с.32-67), й не заперечується відповідачем. Також, за твердженнями позивача, які не спростовано відповідачем (фактично, підтверджено відповідачем, згідно відзиву на позовну заяву), відповідач не сплатив позивачеві наступні грошові суми відсотків за користування кредитними коштами на умовах кредитного договору: 59 699,21 дол. США, нараховані за період з 01.01.2014р. по 31.01.2014р., 53 921,86 дол. США, нараховані за період з 01.02.2014р. по 28.02.2014р., 59 699,21 дол. США, нараховані за період з 01.03.2014р. по 31.03.2014р., 57 773,42 дол. США, нараховані за період з 01.04.2014р. по 30.04.2014р., 59 699,21 дол. США, нараховані за період з 01.05.2014р. по 31.05.2014р., 57 773,43 дол. США, нараховані за період з 01.06.2014р. по 30.06.2014р., 30 812,50 дол. США, нараховані за період з 01.07.2014р. по 16.07.2014р.

14.04.2014 року позивачем було направлено відповідачу, відповідно до п.5.3. кредитного договору, вимогу № 18.2-188 про сплату відповідачем у тридцятиденний строк 6 055 742,04 дол. США, з них 5 407 000,00 дол. США заборгованості за кредитом, 648 742,04 дол. США заборгованості по відсотках за користування кредитом, разом з пенею за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом, сума, якої у гривневому еквіваленті складає 140 696,61 грн., та штрафом, сума якого у гривневому еквіваленті складає 24 849 052,35 грн. Факт надсилання позивачем відповідачеві вказаного повідомлення-вимоги підтверджується фіскальним чеком № 2055 від 14.04.2014р. та описом вкладення у цінний лист (т.1 а.с.71). Відповідач не заперечує факту отримання такої вимоги позивача, матеріали даної справи містять у собі копію листа відповідача від 05.05.2014 року № 91 - відповіді на вказану вимогу позивача, згідно з якою позивачеві повідомлено про відсутність у відповідача можливості сплатити зазначену у цій вимозі грошову суму на користь позивача (т.1 а.с.94-96).

Судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" в частині стягнення пені згідно Договору кредитної лінії № ВКЛ-2006471/1 від 13.07.2011 року та вважає, що доводи, заперечення і вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами, договорами, статутними та уставними документами. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання в разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 509. 510. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства, інших законодавчих актів.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що при простроченні відповідачем строків сплати процентів, комісій, а також, строків повернення кредиту, які вказано у даному договорі, відповідач сплачує позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми, за кожен день прострочення.

Частиною 3 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 року № 14 передбачено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише у разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч.2 ст.551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

У даному випадку договором між сторонами передбачене стягнення пені у розмірі (подвійної облікової ставки НБУ), відповідно до умов чинного законодавства.

Частина 6 ст. 231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина шоста статті 232 ГК України обмежує нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання (якщо інше не встановлено законом або договором) шістьма місяцями від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Цим Законом встановлені обмеження щодо розміру пені, яка може бути стягнута на підставі договору.

Підсумовуючи зазначене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про правомірність та задоволення позовних вимог судом першої інстанції в частині стягнення пені за договором у розмірі 222 519,16 грн. за період з 13.12.2013 року по 16.07.2014 року, яка розрахована за спірний період та не перевищувала подвійну облікову ставку Національного банку України.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не були застосовні положення ч.3 ст.551 ЦК України, а саме зменшення розмір неустойки, судова колегія вважає безпідставними з огляду на наступне.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку виняткових обставин та їх підтвердження відповідними доказами, господарський суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Амалтея під час нового розгляду справи в суді першої інстанції було подано клопотання, яким товариство просило застосувати строк позовної давності в один рік, передбачений п.1.ч.2 ст.258 ЦК України до суми пені, яка нарахована Банком за спірний період. (т.3 а.с.10-14).

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257, при цьому, встановлює загальний строк позовної давності у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29.05.2013р. № 10 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне. Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, пеня та штраф за своєю правовою природою відносяться до різновидів неустойки, у звязку із чим, щодо позовних вимог про застосування штрафних санкцій застосовується річний термін позовної давності.

Перевіривши здійснений Банком розрахунок (т.3 а.с.77-82) колегія суддів вважає його вірним та обґрунтованим, з якого вбачається, що нарахування пені за порушення п.п.4.1 Кредитного договору позивачем було здійснено у період з 13.12.2013 року по 16.07.2014 року у сумі 222 519,16 грн. в межах строку позовної давності та 6-ти місячного строку, встановленого ч.6 ст.323 ГК України.

Судова колегія вважає, що усі доводи, заперечення та вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги та справи в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підстави своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про задоволення позовних Публічного акціонерного товариства Дельта Банк в частині стягнення пені у сумі 222 519,16 грн.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Херсонської області від 15.10.2015 року по справі № 923/1312/14 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Амалтея залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від „15 жовтня 2015 року по справі № 923/1312/14 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „18 грудня 2015 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Н.М. Принцевська