ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року Справа № 912/2458/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Фьокліна Д.І.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність б/н від 12.01.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №ЮР-5 від 05.01.2015 року;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпроенергобудпром"

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.09.2015 року у справі № 912/2458/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровограджилстрой", м. Кіровоград

до Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпроенергобудпром", Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка

про стягнення 503 565,13 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 10.09.2015 року у справі № 912/2458/15 (суддя Колодій С.Б.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 503 565,13 грн., з яких: 1 077,54 грн. основний борг, 85 555,97 грн. пеня, 22 038,32 грн. 3% річних, 394 893,30 грн. інфляційні втрати, 10 071,30 грн. судового збору.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору на будівництво обєкта "Ферма на 600 свиноматок" на території Компаніївського району Кіровоградської області за № 305 від 27.12.2013 року в частині оплати виконаних позивачем робіт; порушенням вимог ст.ст. 525, 526, 530, 837, 854 Цивільного кодексу України, наявністю заборгованості за виконані роботи в розмірі 1 077,54 грн; правом позивача на стягнення пені відповідно до п.7.3 договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру несвоєчасно проведеної оплати; правом позивача стягнути 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.

Суд зазначив, що після звернення позивача до суду відповідач сплатив заборгованість частково, з 976 450,79 грн. залишок заборгованості становить 1 077,54 грн. Тому розраховані позивачем пеню та інфляційні втрати суд задовольнив виходячи з всього періоду прострочення відповідачем платежів.

Надаючи оцінку клопотанню відповідача про зменшення інфляційних втрат та пені, суд першої інстанції зазначив на відсутність правових підстав для зменшення інфляційних втрат та відсутність належних доказів відповідача для висновку про необхідність задоволення такого клопотання в порядку ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить дане рішення скасувати в частині стягнення пені, 3% та інфляційних втрат, прийняти нове рішення.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтовану відмову суду у зменшенні вказаних сум, неналежну оцінку доказів щодо фінансового становища відповідача, наявність заборгованості контрагентів відповідача перед ним.

Вказує, що суд не врахував повернення відповідачем судового збору позивачу та сплату заборгованості після звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровограджилстрой" до суду, що на його думку є підставою для зменшення неустойки.

Також скаржник посилається на наявні арифметичні помилки у розрахунку позивача.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не надав, у судовому засіданні проти доводів відповідача заперечував.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.12.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Кіровограджилстрой" (надалі - підрядник, позивач) та товариством з додатковою відповідальністю "Дніпроенергобудпром" (надалі - замовник, відповідач) укладено договір підряду на будівництво обєкта "Ферма на 600 свиноматок" на території Компаніївського району Кіровоградської області за № 305 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору підряду підрядник зобовязується на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами виконати згідно завдання замовника будівельні роботи по будівництву свиникомплексу відповідно до договірної ціни, кошторису, проектної документації, умов дійсного договору та спільно з замовником передати результати робіт Корпорації "Система ССБ", а замовник зобовязується прийняти та оплатити результати виконаних робіт в межах договірної ціни, кошторису і умов дійсного договору.

Є встановленим, що позивачем було виконано за завданням відповідача комплекс робіт по будівництву "Ферма на 600 свиноматок" на території Компаніївського району Кіровоградської області у відповідності до Генерального договору підряду від 27.12.2013 року за № 305 та додаткових угод № № 1-19 до цього договору підряду, про що свідчать підписані сторонами вказаного договору акти прийняття виконаних робіт.

Вказані вище акти підтверджують, що позивач дійсно виконав зазначені в них роботи, у відповідності до кошторисної документації, договору підряду та його додаткових угод, передавши їх відповідачу, при цьому останній не мав жодних претензій щодо якості, дефектів та недоліків у виконаних роботах, внаслідок чого у відповідача виникло грошове зобовязання по оплаті прийнятих робіт.

Судом встановлено, що виконані роботи оплачені відповідачем частково і заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення до суду становила 976 450,79 грн.

Вказаний розмір заборгованості відповідачем не заперечувався. Частково сума боргу була сплачена і позивач зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути на його користь 1 077,54 грн. основного боргу, 85 555,97 грн. пені, 22 038,32 грн. 3% річних, 394 893,30 грн. інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд надав вірну правову кваліфікацію правовідносинам сторін.

Так, обовязок відповідача оплатити виконані роботи передбачено положеннями ст. ст. 837, 854 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні вимоги передбачено ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначив, що з врахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 11.3 договору строк виконання відповідачем грошового зобовязання по оплаті вартості виконаних позивачем та прийнятих відповідачем робіт станом на момент розгляду справи настав.

Як свідчать матеріали справи, відповідач умови договору та вимоги вищевказаних положень цивільного законодавства порушив, доказів повної оплати виконаних робіт суду не надав, тому висновок оскаржуваного рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 1 077,54 грн. є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У розумінні ч.1 ст.230 Господарського кодексу пеня є одним з видів неустойки.

Право позивача на стягнення пені передбачено п.7.3 договору підряду № 305 від 27.12.2013 року та п. 14.4 додаткових угод № № 1-19, згідно яких сторони встановили, що за несвоєчасне проведення розрахунків з підрядником, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно проведеної оплати.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Факт порушення відповідачем терміну повернення коштів є доведеним. Вимога про стягнення пені заявлена обґрунтовано. Розрахунок пені здійснений вірно, з врахуванням періоду прострочки платежу та розміру заборгованості.

Доводи апелянта про неспіврозмірність розміру заборгованості та пені не приймаються колегією суддів з огляду на вищевикладене і відсутність підстав для зменшення пені.

Частиною 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Колегія суддів вважає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів винятковості обставин, які заслуговують на увагу при вирішенні судом питання про зменшення пені.

Доводи скаржника про добровільну сплату ним частини заборгованості, наявність неплатежів за вказаним договором з боку замовника будівництва Корпорації "Система ССБ", на думку колегії суддів, не є такими обставинами.

Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення пені в повному обсязі в розмірі 85 555,97 грн. колегія суддів також вважає законним та належним чином обґрунтованим.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних за весь час прострочення платежу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір інфляційних та 3% річних вірно визначено судом, з урахуванням суми заборгованості та періоду неплатежу.

Отже, задоволення цієї частини вимог також колегія суддів вважає правомірним. Доводи апелянта про наявність арифметичних помилок у розрахунку цих сум свого підтвердження не знайшли, належними доказами відповідачем не доведені.

При розгляді апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України апелянт висновки суду не спростував. Апеляційна скарга є не доведеною і задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції належить залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.09.2015 року у справі № 912/2458/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі

11.12.2015 року.