Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" грудня 2015 р. Справа № 906/1605/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов.№409 від 30.08.2013

від відповідача 1: ОСОБА_2 - дов.№5786/19 від 31.12.2014

від відповідача 2: ОСОБА_3 - дов. №818/1 від 16.11.2015

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙС ТІМ"

до 1) Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

про визнання вимоги про припинення газопостачання від 29.10.2015 №7 протиправною

У порядку ст.77 ГПК України ухвалою суду від 16.11.2015 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 03.12.2015, а ухвалою суду від 03.12.2015 оголошувалась перерва до 10.12.2015.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙС ТІМ" звернулось до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" і Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про визнання вимоги про припинення газопостачання №7 від 29.10.2015 протиправною.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на існування договору №2015/ТП-КП-700574 від 01.07.2015 на постачання природного газу за регульованим тарифом з урахуванням протоколу розбіжностей (додатку №3 до договору).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 06.11.2015 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙС ТІМ" №551 від 03.11.2015 про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. 2-3).

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, визначених у позовній заяві. Просив визнати вимогу №7 від 29.10.2015 ПАТ Житомиргаз про припинення газопостачання протиправною. Зазначив, що постачання газу здійснюється на підставі договору №2015/ТП-КП-700574 від 01.07.2015 на постачання природного газу за регульованим тарифом з урахуванням протоколу розбіжностей (додатку №3 до договору), який був наданий відповідачам, проте останні відмовились поставити відмітку та вхідний номер про отримання даного договору на відповідній копії договору. Вказував, що здійснював оплату природного газу згідно виставлених 2-им відповідачем рахунків, в яких є посилання на договір №2015/ТП-КП-700574 від 01.07.2015. Пояснив, що вимога про припинення газопостачання, яка викладена в повідомленні №7 від 29.10.2015, за своєю правовою природою є юридичним актом ненормативного характеру, так як із її вчиненням виникають права та обов'язки у суб'єктів правовідносин за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Представник 1-го відповідача в засіданні суду проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №8201/19 від 16.11.2015. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Пояснив, що позивачу було надіслано повідомлення про припинення газопостачання №7 від 29.10.2015, а не вимогу про припинення як вважає позивач. Зазначене повідомлення має інформаційний характер та виявляє намір повідомити позивача про вчинення певних дій. Зазначив, що договір №2015/ТП-КП-700574 від 01.07.02015 є неукладеним. Також, вважав, що 2-ий відповідач є неналежним відповідачем по справі у звязку з відсутністю позовних вимог до останнього.

Представник 2-го відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №821/1 від 16.11.2015. Зазначив, що не є належним відповідачем у справі та вважає договір №2015/ТП-КП-700574 від 01.07.02015 на постачання природного газу за регульованим тарифом неукладеним, так як сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що 01.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (2-ий відповідач, постачальник), Публічним акціонерним товариством по газопотачанню та газифікації "Житомиргаз" (1-ий відповідач, газорозподільне/газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙС ТІМ" (позивач, споживач) укладено договір №2015/ТП-КП-700574 на постачання природного газу за регульованим тарифом.

30.10.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "АЙС ТІМ" (позивач) отримало від Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (1-ий відповідач) повідомлення про припинення газопостачання №7 від 29.10.2015 (а.с. 18).

Дійсно, Порядком пооб'єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1687 від 08.12.2006 (зі змінами і доповненнями), визначено процедуру припинення (обмеження) газопостачання підприємствам - споживачам природного газу (далі - споживач) у разі порушення ними строку розрахунків за спожитий природний газ або за надані послуги з його транспортування, відмови від зменшення обсягу газоспоживання та переходу на роботу з використанням резервних видів палива згідно з графіками, затвердженими ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, на період різких похолодань (далі - відповідний графік), а також відбору природного газу за відсутності у споживачів планового обсягу поставки природного газу на поточний місяць (далі - ліміт природного газу), який виділяється постачальником згідно з договором на постачання споживачу природного газу.

Газопостачання може бути припинено (обмежено) споживачем або газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам (п.2 Порядку).

Відповідно до п.6 Порядку споживач повинен бути повідомлений газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам (далі - уповноважене підприємство), про припинення (обмеження) газопостачання не менш як за три доби до дати, на яку воно заплановано. На підприємствах металургійної та хімічної промисловості такий строк не може бути менший ніж п'ять діб. З цією метою уповноважене підприємство надсилає споживачеві повідомлення (за встановленою Міненерговугіллям формою), в якому зазначаються підстави та строк (дата і час) припинення (обмеження) газопостачання, і водночас про це інформує відповідний місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, а також територіальні органи Держжитлокомунінспекції.

Згідно п.8 Порядку припинення (обмеження) газопостачання здійснюється самостійно працівниками споживача, які обслуговують газопроводи чи газоспоживне обладнання, у присутності посадової особи уповноваженого підприємства, що надіслало повідомлення, яка здійснює опломбування та складає акт за встановленою Міненерговугіллям формою.

У разі відмови споживача у припиненні (обмеженні) газопостачання або самовільного його відновлення здійснюється примусове припинення (обмеження) газопостачання працівниками уповноваженого підприємства, що надіслало повідомлення, шляхом часткового чи повного перекриття вхідної засувної арматури з її опломбуванням або механічного (зварного) від'єднання газопроводу, про що посадовою особою уповноваженого підприємства складається акт за встановленою Міненерговугіллям формою (п.9 Порядку).

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" і Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про визнання вимоги про припинення газопостачання №7 від 29.10.2015 протиправною.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши що предметом спору у даній справі є визнання вимоги про припинення газопостачання №7 від 29.10.2015 протиправною, а не чинність укладеного між сторонами договору, заслухавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

При цьому, ч.2 ст.19 Конституції України вказує, що органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Варто зазначити, що відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ з а з а х и с т о м с в о ї х п о р у ш е н и х а б о о с п о р ю в а н и х п р а в і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі змістом ч.2 ст.19 ЦК України способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідками, що спричинені цим порушенням.

При цьому, необхідно відзначити, що за загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Разом з тим, суд вважає, що в спірних правовідносинах станом на день звернення позивача з позовом до суду мала місце відсутність факту порушення його прав та інтересів, з огляду на наступне.

Аналізуючи правову природу положень та зміст Порядку пооб'єктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам, крім населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1687 від 08.12.2006 (зі змінами і доповненнями), вбачається, що повідомлення про припинення або обмеження постачання газу на об'єкти газоспоживання споживача є складовою частиною процедури припинення газопостачання, метою якого є інформування споживача про заходи, які будуть вживатися газопостачальною організацією. Дотримання зазначеного порядку припинення або обмеження постачання газу на об'єкти газоспоживання (повідомлення про наступне припинення газопостачання) спрямоване на мінімізацію можливої шкоди споживачу.

З огляду на зазначене, цей інформативний документ не може вважатися актом, який породжує права та обов'язки, тобто, є актом ненормативного характеру, на що, зокрема, вказав сам позивач у письмовому запереченні від 03.12.2015 (а.с. 81).

Таким чином, факт направлення 1-им відповідачем позивачу спірного повідомлення про припинення газопостачання сам по собі не може бути підставою порушення прав чи інтересів останнього.

Крім того, слід зауважити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Суд відзначає, що заявлені позовні вимоги щодо визнання вимоги про припинення газопостачання №7 від 29.10.2015 протиправною не призводять до поновлення порушеного права позивача та, у разі їх задоволення, не можуть бути виконані у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Крім того, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до 2-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу (ч.3 ст.21 ГПК України).

При цьому, предметом позову в даній справі є визнання вимоги про припинення газопостачання №7 від 29.10.2015 протиправною.

Як суд зазначав вище, повідомлення про припинення газопостачання №7 від 29.10.2015 (а.с. 18) 30.10.2015 позивач отримав від Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз".

Тобто, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙС ТІМ" та Приватним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

Отже, позовні вимоги до 2-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Також, суд відмовляє в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі за відсутністю предмету спору на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, з огляду на наступне.

Згідно п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до абз.3 п.п.4.4. п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що припинення провадження у справі на підставі ст.80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Як встановлено судом вище, станом на день звернення позивача з позовом до суду його права та інтереси не було порушено (тобто, предмет позову був відсутній), тому й останньому відмовлено в задоволенні позову.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Окрім того, відповідно до ст.68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне скасувати заходи до забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 06.11.2015.

Керуючись ст.ст.68, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Житомирської області від 06.11.2015.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.12.15

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (наручно)

3 - 2-му відповідачу (наручно)