номер провадження справи 4/145/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 Справа № 908/5681/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Айсблік (65026, м. Одеса, вул. Пастера, буд. 29)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72)

про визнання недійсним п.11.5 договору купівлі-продажу паливно-енергитичних ресурсів № 14299304/1/15/2 від 01.01.2015р.

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність б/н від 24.09.2015р.;

ОСОБА_3, довіреність б/н від 07.07.2015р.;

від відповідача ОСОБА_4, довіреність №20-451 від 13.08.2015р.

12.11.2015р. до господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Айсблік, м. Одеса з позовною заявою до відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м. Запоріжжя про визнання недійсним п. 6.1 договору купівлі-продажу паливно-енергетичних ресурсів № 14299304/1/15/2 від 01.01.2015р., в частині права на одностороннє розірвання Договору.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2015 р. справу № 908/5681/15 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою від 12.11.2015р. порушено провадження у справі № 908/5681/15, справі присвоєно номер провадження 4/145/15, судове засідання призначено на 30.11.2015р., у сторін витребувані документи і докази, необхідні для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.11.2015р., відповідно до приписів ст. 22 ГПК України та п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, судом прийняті до розгляду змінені позовні вимоги, а саме про визнання недійсним п.11.5 договору купівлі-продажу паливно-енергетичних ресурсів №14299304/1/15/2 від 01.01.2015р. та на підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву до 10.12.2015р.

Ухвалою суду від 10.12.2015р., на підставі ст. 89 ГПК України, виправлено описку, допущену у вступній частині ухвал господарського суду Запорізької області від 12.11.2015р. та від 30.11.2015р. у справі № 908/5681/15 в частині зазначення найменування відповідача, а саме зазначено, що відповідачем у справі №9085681/15 є Публічне акціонерне товариство Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м. Запоріжжя.

В судовому засіданні 10.12.2015р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на приписах ст., ст. 11, 509, 526, 629, 632, 651, 712 ЦК України, ст. 173, 174, 188, 193 ГК України і полягають в тому, що 01.01.2015р. сторонами у справі укладений договір купівлі-продажу паливно-енергетичних ресурсів №14299304/1/15/2. Відповідно до абз.3 п. 11.5 Договору він може бути змінений або розірваний за згодою сторін або за вимогою Постачальника (Відповідача по справі) в односторонньому порядку, про що Постачальник інформує Покупця (Позивача по справі) будь-якими засобами зв'язку (телеграма, телефонограма, факс, електрона пошта). Дія цього договору припиняється після спливу 20 календарних днів з моменту направлення на адресу Покупця вказаної в цьому пункті вимоги про розірвання договору. З урахуванням положень вказаного пункту, Відповідач направив на адресу Позивача лист №18/1130521 від 29.07.2015 р., яким повідомив про свій намір в односторонньому порядку розірвати Договір, користуючись п. 11.5 Договору, через 20 календарних днів з моменту направлення зазначеної письмової вимоги. Позивач вважає, що пункт11.5 договору № №14299304/1/15/2 від 01.01.2015 є недійсним як такий, що не відповідає діючому законодавству, що мотивує наступним. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, законодавець передбачає можливість односторонньої відмови від зобов'язання у разі порушення зобов'язання однією із сторін. Тобто, обов'язковою передумовою для односторонньої зміни договору або відмови від нього незалежно від особливостей відносин сторін є порушення договору. Крім того, статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. Відтак, право Відповідача на односторонню відмову та розірвання Договору, передбачене пунктом 11.5, не відповідає нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, оскільки право постачальника розірвати договір не обумовлене жодними на те причинами, тобто відсутня встановлена передумова для одностороннього розірвання договору, внаслідок настання якої у сторони (Постачальника) з'являється таке право. Крім того, сторони Договору дійшли згоди у пункті 11.6 Договору, що всі зміни та доповнення до договору дійсні тільки в тому випадку, коли підписані уповноваженими особами та скріплені печатками. Договірні документи до цього договору, підписані за допомогою факсимільного зв'язку, мають юридичну силу з моменту надходження факсимільної копії Постачальнику, з наступним направленням поштою відповідних оригіналів документів протягом 14-ти календарних днів. Тобто, самі Покупець і Постачальник передбачили у п. 11.6 Договору необхідність погодження всіх змін і доповнень до нього шляхом підписання уповноваженими особами та скріплення печатками, що виключає односторонні дії сторін всупереч досягнутим домовленностям. За таких обставин, пункт11.5 договору купівлі-продажу паливно-енергетичних ресурсів №14299304/1/15/2 в частині права постачальника на одностороннє розірвання Договору є таким, що суперечить нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, заявлені вимоги вважає безпідставними і необґрунтованими. В відзиві на позов, який надійшов на адресу суду 08.12.2015р. посилається на те, що в договорі купівлі-продажу паливно-енергетичних ресурсів від 01.01.2015 сторони повністю врегулювали та чітко узгодили порядок зміни та розірвання договору, а саме: «...Настоящий договор может быть изменен или расторгнут по соглашению сторон либо по требованию Поставщика в одностороннем порядке, о чем Поставщик информирует Покупателя любыми средствами связи (телеграмма, телефонограмма, факс, электронная почта). Действие данного договора прекращается по истечении 20 календарных дней с момента направления в адрес Покупателя указанного в данном пункте требования о расторжении договора...». Дія Договору припиняється по закінченню 20 календарних днів з моменту направлення на адресу Покупця зазначеної у цьому пункті вимоги про розірвання договору (ч. 3 п. 11.5 договору). Отже, сторони свідомо домовились, що таке право на одностороннє розірвання Договору належить лише Постачальнику (Відповідачеві) та не обмежили його будь-якими умовами або підставами. Зважаючи на надане законом і договором право, Відповідач реалізував його шляхом направлення ТОВ "Айсблік" листа №18/1130521 від 29.07.2015., в якому висловив свою вимогу про розірвання договору з 18.08.2015р. Жодної відповіді, що містила б позицію Позивача про згоду чи незгоду з фактом розірвання договору купівлі-продажу, не надходило на адресу Відповідача. Крім того, відповідач не погодився з твердженням Позивача про те, що «...обов'язковою передумовою для односторонньої зміни договору або відмови від нього незалежно від особливостей відносин сторін є порушення договору», оскільки зазначений висновок не ґрунтується на чинному законодавстві, яке прямо передбачає право сторони на розірвання договору (відмову від договору) в односторонньому порядку, якщо це право передбачено в договорі або законі. З посиланням на ст. 611, 627, 628, 638 ЦУ України та 180, 188 ГК України, вважає пункт 11.5. договору №14299304/1/15/2 від 01.01.2015р. купівлі-продажу паливно-енергетичних ресурсів в частині права Відповідача на розірвання договору в односторонньому порядку є законним, не суперечить жодній з правових норм чинного законодавства України та був включений до складу умов договору за свідомим, добровільним й обопільно узгодженим бажанням сторін, а відтак - позовні вимоги ТОВ «Айсблік» спростовуються вищезазначеними правовими нормами чинного законодавства України, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, тому підстави для їх задоволення - відсутні. Враховуючи викладене, відповідач просить суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь на виконання вимог Закону України Про акціонерні товариства, привело у відповідність тип свого акціонерного товариства та згідно статуту (п.1.1 Статуту ПАТ Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь), змінило найменування на Публічне акціонерне товариство Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (зміни зареєстровані 12.08.2015р.).

10.01.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айсблік» (ділі позивач) та ОСОБА_5 акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат» Запоріжсталь» (далі відповідач) було укладено Договір купівліпродажу паливно-енергетичних ресурсів №14299304/1/15/2 (ділі Договір).

Згідно з п.1.1 Договору Постачальник (відповідач у справі) зобовязався відпускати виключно весь обсяг вироблених на комбінаті енергетичних ресурсів , а покупець (позивач у справі) зобовязався прийняти та оплатити їх вартість згідно специфікацій до цього Договору , що є його невідємною частиною.

До вказаного Договору між сторонами було укладено 8 Специфікацій, які зокрема визначали обсяг, ціну , умови оплати та поставки Ресурсів за договором, на обумовлений в Специфікації період.

При цьому, відповідач заперечує укладення Специфікації № 8 від 17.06.2015р., оскільки вона не скріплена печаткою підприємства відповідача.

Позивач же вважає, що зазначеною специфікацію сторони погодили кількість та ціну Ресурсів на наступний період. Зазначені правовідносини сторін щодо спонукання ПАТ «ЗМК»Запоріжсталь» виконати умови договору є предметом розгляду у справі 908/4434/15, яка розглядалась господарським судом Запорізької області. В теперішній час справа знаходиться в стані оскарження.

29.07.2015р. відповідач направив на адресу позивача лист, яким користуючись п.11.5 Договору в односторонньому порядку розірвав Договір. Зазначений лист був обґрунтований тими обставинами, що сторони не досягли згоди відносно цінової умови поставки на липень-вересень 2015р., у звязку з чим ВАТ «Запоріжсталь» повідомило про одностороннє розірвання договору .

Абзацом 3 п.11.5 Договору передбачено, що цей договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін або на вимогу Постачальника (відповідача у справі) в односторонньому порядку, про що Постачальник інформує Покупця будь-якими засобами звязку (телеграма, телефонограма, факс, електронна пошта). Дія даного Договору припиняється після спливу 20 денного строку з моменту отримання Покупцем вказаної у цьому пункті вимоги.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсним п.11.5 Договору в частині зазначення права відповідача на одностороннє розірвання Договору, оскільки він суперечить ст.ст.611,651 ЦК України, ст.188 ГК України

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, частинами 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання право чинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 6, 7 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 214 Цивільного кодексу України встановлено, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 1 ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 651 Цивільного кодексу України, статею 188 Господарського кодексу передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається , що від розірвання (зміни договору) слід відрізняти односторонню повну (або часткову) відмову від виконання Договору. Одностороння відмова від договору здійснюється без звернення до суду і, відповідно, в силу самого факту її здійсненнядоговір вважається розірваним. При цьому право на таку відмову можливе лише у випадках та з підстав прямо передбачених Законом або Договором. Обовязковою передумовою для односторонньої відмови від Договору незалежно від особливостей відносин сторін є порушення договору.

На підставі викладеного, враховуючи надані сторонами докази, суд вважає , що дії відповідача щодо одностороннього розірвання договору шляхом направлення позивачу листа-вимоги від 29.07.2015р. за № 18/1130521 є неправомірними, оскільки не повязані з будь-яким порушенням позивачем умов договору. Як вбачається зі змісту зазначеного листа він вмотивований недосягненням згоди відносно ціни товару, що постачається. Про це свідчить і подальша переписка сторін: лист від 29.07.2015р. №93/2046378, лист позивача від 30.07.2015р. №315. Інших підстав для таких дій відповідачем доведено суду не було. Проте, виходячи з загальних принципів договірних відносин та умов спірного договору, у разі недосягнення згоди відносно зміни умов договору спір передається на вирішення суду.

Доводи відповідача, відносно того, що сторони свідомо домовились, про таке право Постачальника на одностороннє розірвання Договору та не обмежили його будь-якими умовами і підставами, суд відхиляє, оскільки відповідно до ст.203 ЦК України зміст угоди не може суперечити актам цивільного законодавства, а вищенаведеним спростовується відповідність такого права вимогам законодавства.

Також суд вважає безпідставними заперечення відповідача про те, що позивачем не надано доказів, що він якимось чином заперечив щодо розірвання договору, оскільки законодавство не передбачає право іншої сторони заперечувати проти одностороннього розірвання договору, так як вже в силу самого факту вчинення такої дії договір є розірваним. Однак, позивач 03.08.2015р. звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про зобовязання відповідача виконувати спірний договір на передбачених договором умовах. А також в судових засіданнях по цій справі підтвердив свою зацікавленість в продовженні договірних стосунків.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача спростовуються вищенаведеним.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оспорюваний пункт 11.5 Договору, який передбачає право сторони в односторонньому порядку розірвати даний договір, суперечить наведеним нормам ЦК України та ГК України, оскільки таке право Постачальника не обумовлене жодними на те підставами. Включення до Договору такої умови в частині права Постачальника на одностороннє розірвання договору порушує принцип загальногосподарського інтересу, добросовісності та розумності.

З наведених підстав позовні вимоги задовольняються повністю.

Сплата судового збору підтверджується оригіналом квитанції № 6968572 від 04.11.2015р., відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Айсблік, м. Одеса до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м. Запоріжжя задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним пункт 11.5. Договору купівлі-продажу паливно-енергетичних ресурсів № 14299304/1/15/2 від 01.01.2015 року, укладений між ОСОБА_5 акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м. Запоріжжя та Товариством з обмеженою відповідальністю Айсблік, м. Одеса в частині права Постачальника на одностороннє розірвання Договору, що передбачено в абз.3 п. 11.5. Договору.

3. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Айсблік (65026, м. Одеса, вул. Пастера, буд. 29, ) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 15 грудня 2015 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.