ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р.Справа № 922/5657/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківрегіонгаз", м. Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 816 від 7.12.2015 року); ОСОБА_3 (дов. № 79 від 28.01.2015 року); ОСОБА_4 (дов. № 816 від 7.12.2015 року).

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківрегіонгаз" (відповідач) про стягнення за заподіяну шкоду у порядку регресу у розмірі 49 000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він, як страховик, відшкодував шкоду пов'язану із пошкодженням відповідачем транспортного засобу Mersedes д/н НОМЕР_1 у розмірі 49 000,00 грн., однак відповідач в порушення вимог пункту г) статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не повідомив позивача про страховий випадок у строки і за умов, визначених у підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.10.2015 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 9.11.2015 року.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 9.11.2015 року на 7.12.2015 року.

Позивач у призначене судове засідання 7.12.2015 року не зявився, але 23.11.2015 року через канцелярію суду (електронна пошта) надав клопотання вх. № 1717 у якому надав правове обґрунтування позовних вимог та просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та 7.12.2015 року надав письмові пояснення (електронна пошта) вх. № 1810.

Вирішуючи клопотання (електронна пошта) позивача вх. № 1717 щодо розглядану справи без участі представника позивача за наявними у матеріалах справи документами, суд відмовляє у задоволенні оскільки ухвалами суду від 9.11.2015 року та 23.11.2015 року явку представників сторін у судове засідання було визнано обов'язковою.

Відповідач у призначене судове засідання 7.12.2015 року з'явився, у судовому засіданні надав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Проти задоволення позову заперечував та надав усні пояснення у яких зазначив що позивача було повідомлено у телефонному режимі про ДТП.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 7.12.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне.

17.02.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія" (далі позивач, страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю Харківрегіонгаз (далі відповідач, страхувальник) був укладений поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) № АІ/0029836 (далі - поліс) (т. 1, а.с. 10).

Відповідно до пункту 3 полісу, визначено що, строк дії полісу з 18.02.2014 року по 17.02.2015 року включно.

Згідно пункту 4 полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн. Пунктом 5 полісу, сторони погодили, що розмір франшизи становить 1 000,00 грн.

Пунктом 7 полісу встановлено, що забезпечений транспортний засіб тип ВО номерний знак НОМЕР_2, Skoda octavia.

Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.06.2014 року у справі № 646/6408/14-п № пров. 3/646/1365/2014 було встановлено, що 02.06.2014 року, близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_4, керуючи автомобілем ОСОБА_5 реєстраційний номер НОМЕР_3, по вулиці Гамарника виїхав на перехрестя з вул. Кооперативна в м. Харкові на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Мерседес реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_6, після чого автомобіль ОСОБА_5 скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_7, внаслідок чого автомобіль ВАЗ скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_8, чим заподіяв матеріальні збитки, чим порушено п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.06.2014 року у справі № 646/6408/14-п № пров. 3/646/1365/2014 було визнано ОСОБА_4 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, накладено на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у розмірі 36,54 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА 076392 власником автомобіля ОСОБА_5 реєстраційний номер НОМЕР_3 є ТОВ "Харківрегіонгаз" (т. 1, а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є начальником Безлюдівської ГНС товариства з обмеженою відповідальністю "Харківрегіонгаз" та за ним було закріплено автомобіль ОСОБА_5 реєстраційний номер НОМЕР_3, що підтверджується наказом товариства з обмеженою відповідальністю "Харківрегіонгаз" № 167 та наказом № 27 від 21.01.2014 року з додатком №1 до нього (т. 1, а.с. 19-21).

19.06.2014 року та 21.06.2014 року експертом, оцінювачем ОСОБА_1 були складені протоколи огляду транспортного засобу Мерседес реєстраційний номер НОМЕР_4.

26.07.2014 року оцінювачем ТБ "Радар" ОСОБА_1 був складений звіт № 127/2014 дослідження спеціаліста - автотоварознавця, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_4, в результаті його пошкодження складав 149 153,51 грн., в т.ч. ПДВ на Сс та См=24 231,14 грн. (т. 1, а.с. 26-30).

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

27.08.2014 року до позивача надійшла заява ОСОБА_9 (вх. № 10954) про страхове відшкодування за заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що мала місце 02.06.2014 року (т. 1, а.с. 22).

Позивачем був складений страховий акт № 14860 за страховим випадком згідно з полісом № АІ/0029836 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.02.2014 року відповідно до якого до сплати підлягала сума страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. ОСОБА_9 згідно її заяви (т. 1, а.с. 51), а також було здійснено ОСОБА_9 відшкодування шкоди пов'язаної із пошкодженням транспортного засобу Mersedes д/н НОМЕР_1 у розмірі 49000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученням (т. 1, а.с. 54-60); -№ 4007 від 16.07.2015 року на суму - 40 500,00 грн.; -№ 8429 від 03.12.2014 року на суму - 1000,00 грн.; -№ 7705 від 06.11.2014 року на суму - 500,00 грн.; -№ 7187 від 14.10.2014 року на суму - 2000,00 грн.; -№ 7012 від 07.10.2014 року на суму - 2000,00 грн.; - № 6995 від 06.10.2014 року на суму - 1000,00 грн.; - № 6746 від 25.09.2014 року на суму - 2000,00 грн.

Як зазначає позивач, 18.09.2015 року була складена претензія про відшкодування фактично понесених позивачем витрат в порядку регресу № 61/15(т. 1, а.с. 62).

Зазначену претензію відповідачем залишено без відповіді та без задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

За змістом положень частини 1 статті 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно статті 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, у разі, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Підпунктами 33.1.4 та 33.1 статті 33 цього ж Закону (в редакції, чинній на момент виникнення ДТП) передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

З огляду на викладене, саме водій транспортного засобу, що спричинив ДТП зобов'язаний письмово повідомити страховика про ДТП. Відповідач в усних поясненнях зазначив, що саме водій і повідомив про настання страхового випадку одразу ж після скоєння наїзду по телефону на гарячу лінію Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія".

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобовязання перед потерпілим.

2. Регрес має місце після припинення зобовязання з відшкодування шкоди.

Можливість страховика на відшкодування шкоди в порядку регресу зі страхувальника, який є суб'єктом господарювання, внаслідок спричинення страхового випадку його працівником, повністю узгоджується із загальними засадами правового регулювання відносин, що виникають внаслідок заподіяння позадоговірної шкоди. Так, відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як встановлено судом між позивачем та відповідачем існують договірні відносини, а саме 17.02.2014 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) № АІ/0029836.

Посилання позивача щодо порушення відповідачем вимог пункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованими, оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами та особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до приписів статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Із аналізу норм вищевказаного закону слідує, що рішення про виплату/невиплату страхового відшкодування відбувається після проведення перевірки та розслідування страхового випадку. За відсутності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування - страхових здійснює виплату страхового відшкодування потерпілій особі (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) тощо.

Судом встановлено, що позивач добровільно виплативши страхове відшкодування, фактично визнав дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 2.06.2014 року страховим випадком. Прийняття такого рішення підтверджує факт того, що Позивач був обізнаний про всі обставини справи, учасників ДТП, мав необхідний обсяг інформації та документів про дорожнього-транспортну пригоду, а тому визнав наявність підстав для виплати страхового відшкодування потерпілій особі.

За таких обставин слід визнати відсутність порушень прав позивача з боку відповідача про стягнення шкоди в порядку регресу, оскільки регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних. У відповідності до вищевказаного, позивач із відповідачем знаходились у договірних відносинах. Виплати позивачем було здійснено, у відповідності до платіжних доручень (т.1 а.с. 54-60), на підставі страхового відшкодування Акту 14860 поліс АІ/0029836 від 17.02.14 року страхувальник ТОВ Харківміськгаз.

Також, аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року, в якій зазначено, що регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних. У випадку визнання страховиком ДТП страховим випадком, добровільної сплати страхового відшкодування - навіть сам по собі факт неповідомлення про настання страхового випадку не може бути підставою для стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, оскільки такий страховий випадок визнається та не оспорюється страховиком.

Згідно статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до пункти 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції " №18 від 26.12.2011 року якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із необґрунтованістю та безпідставністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір у разі відмові у позові покладається на позивача.

Керуючись статтями 33-34, 43, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_10

922/5657/15