КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа№ 910/3666/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача не з'явився,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 (підписане 23.04.2015)

у справі №910/3666/15-г (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 41 786,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 27 000,00 грн, по процентах за користування кредитом в сумі 8 920,23 грн, комісії в сумі 1 722,93 грн та пені в сумі 4 142,84 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 у справі №910/3666/15-г у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час подання позову (17.02.2015) зобов'язання відповідача перед позивачем по кредиту в сумі 26 566,64 грн, процентах за користування кредитом - 8 920,23 грн, комісії - 1 722,93 грн та пені - 4 142,84 грн припинились у зв'язку з прощенням боргу. В решті заявлених вимог по кредиту в сумі 433,36 грн строк оплати не настав.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 сплатити борг за користування кредитними коштами не припинено, а відтак у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову. При цьому позивач вказував, що п.1.6 генеральної угоди від 16.02.2015 передбачає, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених договором і розділом І генеральної угоди, більш ніж на 1 день, строком повернення кредиту є другий день з моменту такого порушення.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 №09-52/1323/15 «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ» відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50, пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/3666/15-г у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Чорної Л.В. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2015 колегією суддів у складі: головуючого судді Рябухи В.І., суддів Калатай Н.Ф., Ропій Л.М. прийнято апеляційну скаргу до свого провадження, розгляд скарги призначено на 02.12.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 відкладено розгляд апеляційної скарги на 16.12.2015.

На призначене судове засідання 16.12.2015 представники сторін не з'явились, про дату та час розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання (п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Враховуючи, що представник позивача був присутнім в судовому засіданні 02.12.2015, що підтверджується протоколом судового засідання, а тому позивач вважається належним чином повідомленим про дату та час проведення наступного засідання, а саме 16.12.2015.

Доказом належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 є конверт, повернутий органом поштового зв'язку з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без їх участі, з метою дотримання вимог ст. 102 ГПК України, на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» з заявою від 05.04.2013 б/н, якою приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг» (далі - Умови), тарифів банку.

Частиною 1 ст.181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, між сторонами шляхом підписання відповідачем заяви на відкриття рахунка 05.04.2013 було укладено договір банківського обслуговування від 05.04.2013.

За умовами договору від 05.04.2013 клієнту було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № 8044 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інші), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Відповідно до п.3.2.1.1.16 Умов при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунка та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Пунктом 3.2.1.1.1 Умов визначено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди (п. 3.2.1.1.3 Умов).

Проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахункуа та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - «угода») (п.3.2.1.1.8 Умов).

Ліміт може бути змінений банком в двосторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (систем клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс-повідомлення або інших) (п.3.2.1.1.6 Умов).

Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в сумі 27 000,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку №8044.

Відповідно до п. 3.2.1.4 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі - період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.3.2.1.4.1.1 Умов).

У випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, клієнт сплачує банку за користування кредитам проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню (п.3.2.1.4.1.2 Умов).

Пунктом 3.2.1.4.1.3 Умов передбачено, що у разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.4 Умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого умовами, змінити умови кредитування, виконання інших зобов'язань за кредитом у повному обсязі.

Пунктом 3.2.1.6.1 Умов зазначено, що цей договір, а саме - обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта набирає чинності з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором.

За твердженням позивача, на виконання умов договору позивач надав відповідачу кредитний ліміт на рахунок №8044 (UAH) у встановлених розмірах: 08.04.2013 - 15 000 грн, 19.06.2013 - 20 000 грн, 12.07.2013 - 22 000 грн, 31.01.2014 - 25 000 грн, 01.03.2014 - 25 000 грн, 02.03.2014 - 23 858,81 грн та 03.03.2014 - 27 000 грн, що підтверджується, зокрема, наявною в матеріалах справи довідкою банку від 26.01.2015 №08.7.0.0.0/15 (а.с. 47).

За своєю правовою природою договір банківського обслуговування від 05.04.2013 є кредитним договором, отже, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (тобто, позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, 16.02.2015 між позивачем і відповідачем укладено генеральну угоду про реконструкцію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (генеральна угода).

Реструктуризація являє собою комплекс заходів, який передбачає зміну умов кредитного договору у зв'язку з наявними або можливими фінансовими труднощами боржника з метою створення сприятливих умов для виконання ним зобов'язань за цим кредитним договором. Варіантами проведення реструктуризації є:

- зміни валюти виконання зобов'язання за кредитним договором;

- зміни графіка погашення заборгованості (строків, у тому числі кінцевого терміну, та сум погашення основного боргу, сплати процентів/комісій) за кредитним договором;

- зменшення розміру процентної ставки, комісій за кредитним договором;

- інші варіанти, у тому числі прощення частини основного боргу, нарахованих процентів/комісій, скасування (повністю або частково) нарахованих фінансових санкцій (штрафів, пені, неустойки) за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором (п.5 Методичних рекомендацій щодо роботи банків з боржниками - фізичними особами, у яких виникли/можуть виникнути фінансові труднощі, схвалених постановою Національного банку України від 21.07.2015 №467).

Згідно п. 1.1.1 генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості по договору від 05.04.2013, яка виникла з дати надання відповідачу кредиту, а саме: проценти на 0,0 грн, комісію на 0,0 грн, пеню на 0,0 грн та штраф на 2 871,26 грн.

Відповідно п. 1.1.2 генеральної угоди заборгованість по договору від 05.04.2013 становить 433,36 грн.

Сторони у п. 1.1.3 генеральної угоди погодили дату останнього погашення заборгованості по договору від 05.03.2013 - 28.02.2018.

Підписання генеральної угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника (п.1.8 генеральної угоди).

У розділі ІІ генеральної угоди сторони передбачено приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Пунктом 2.1 генеральної угоди визначено,що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 55 267,95 грн на строк 36 місяців, з 16.02.2015 по 28.02.2015 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 55 267,95 грн в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячні платежі) в сумі 2005,12 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентах, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 28.02.2018.

Тобто, сторонами було визначено дату кінцевого погашення заборгованості за договором від 05.04.2013 - 28.02.2018, відтак станом на час звернення позивача з позовом до суду, строк виконання зобов'язань по договору від 05.04.2013 не настав.

Враховуючи, що станом на час подання позову відповідачем не прострочено виконання зобов'язань, відповідно відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

З висновками суду першої інстанції про часткове прощення боргу в частині стягнення основного боргу, колегія суддів не погоджується з огляду на те, що підписання генеральної угоди, як вже зазначалось вище, не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника.

Не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи (п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 №7).

За таких обставин, оскільки висновки суду першої інстанції при розгляді спору про стягнення заборгованості за кредитом не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, проте за наслідками розгляду позовних вимог банку господарський суд прийняв рішення, резолютивна частина якого є правильною, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 у даній справі.

Посилання позивача на п.1.6 генеральної угоди судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки визначений у цьому правочині строк, виходячи зі змісту угоди та ст.212 ЦК України є відкладальною умовою і настане у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту, що зазначені в п.п.1.1.3, 1.2.3, 1.3.3, 1.4.3.

Решта доводів позивача колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують висновків суду, наведених вище.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 у даній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015 у справі №910/3666/15-г - без змін.

2. Матеріали справи №910/3666/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій