РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/25970/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгро-експо";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДФІЛД Україна";

про стягнення 28 544,60 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Уланівський С.Є., представник, довіреність № б/н від 04.09.2015 р.;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 1 359,26 грн. трьох відсотків річних, 27 185,34 грн. пені, а також 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року порушено провадження у справі № 910/25970/15, розгляд справи призначено на 27.10.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року відкладено розгляд справи до 17.11.2015 р.

У судовому засіданні 17.11.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач був належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось на адресу суду і підтверджує факт отримання ухвали господарського суду представником відповідача.

Відповідач не надав письмовий відзив на позовну заяву, а також не заперечив позовні вимоги по суті. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходили.

З огляду на неявку представника відповідача в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем в особі директора філії ТОВ "Трейдфілд Україна" в м. Херсон, який діяв на підставі положення про філію ТОВ "Трейдфілд Україна" 30.07.2015 р. укладено договір купівлі-продажу № 342 (надалі-договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується продати товар, вказаний в п 1.2. цього договору, а покупець прийняти і оплатити його на умовах, встановлених цим договором.

Зі змісту положення про філію ТОВ "Трейдфілд Україна" в м. Херсоні та довіреності, виданої на ім'я директора філії, не вбачається право філії представляти юридичну особу в судах. Таким чином, позивачем правомірно позовна заява подана за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1.2.1. договору назва товару: рапс 1 класу, урожай 2015 року.

Згідно з п. 2.1. договору строк поставки: продавець здійснює поставку товару до 30.07.2015 року включно. Датою поставки є дата приймання товару вантажоотримувачем, вказана в товарно-транспортній накладній (реєстрі накладних).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що вантажоотримувачем є ПАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" для ТОВ "Трейдфілд Україна".

Позивач передав відповідачеві у власність товар відповідно до видаткової накладної № 254 від 30.07.2015 року на суму 1 272 134,50 грн. з ПДВ., яка підписана Шишкуном В. за довіреністю № 43 від 07.03.2015 року.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями п. 3.1 договору передбачено, що покупець проводить оплату 100% вартості отриманої від продавця партії товару протягом 5 днів з моменту виконання продавцем умов договору по поставці товару і надання продавцем наступних документів на поставлену партію товару: рахунок-фактура; товарно-транспортна накладна (реєстр накладних) з відміткою вантажотримувача про прийом товару; видаткова накладна; податкова накладна; копія свідоцтва платника ПДВ; документи, передбачені п. 2.4. цього договору; додаткові документи на вимогу покупця.

Покупець прийняв товар, проте здійснив оплату 20 серпня 2015 року. На доказ надходження коштів позивачем надано виписку з банківського рахунку позивача від 21.08.2015 року.

Відповідно до п. 3.2. договору оплата проводиться за кількість товару, поставленого за 1 добу (партія товару), згідно з товарно-транспортними накладними (реєстром накладних). Мінімальна партія товару- один транспортний засіб.

Відповідно до п. 3.5. днем оплати рахується день списання грошових коштів з розрахункового рахунку покупця.

Відповідачем не заперечується факт отримання товару від позивача та оплати вказаного товару. В матеріалах справи відсутні будь-які претензії відповідача щодо невиконання або неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань.

П. 1.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.11.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зокрема вказано, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті ГК України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивачем нараховано пеню у розмірі 27 185,34 коп.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбула Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання" передбачає, що Цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.1. договору за неналежне виконання зобов'язань, передбачених даним договором, кожна із винних сторін несе відповідальність у відповідності з законодавством України і умовами цього договору.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що у випадку прострочки оплати за товар покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення оплати.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з розрахунком пені у розмірі 27 185,34 грн., наданої позивачем і вважає її обґрунтованою тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 27 185,34 грн. визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань позивачем нараховано три проценти річних у сумі 1 359,26 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача та три проценти річних у сумі 1 359,26 грн. за розрахунком позивача.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдфілд Україна" (01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, буд. 30, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Украгро-експо" (73000, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Порт-Елеватор, будинок 5, ідентифікаційний код 33277283) пеню в розмірі 27 185 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят п'ять) грн. 34 коп., три проценти річних у сумі 1 359 (одна тисяча триста п'ятдесят дев'ять) грн. 26 коп. та судовий збір в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 27.11.2015 р.