ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015р. Справа№ 914/3642/15

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», м. Київ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Стрий

про: стягнення 3068,41 грн.,

Суддя Долінська О.З.

При секретарі Вашкевич Н.І.

За участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився.

Учасникам судового процесу права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України не роз'яснювались судом, в зв'язку із неявкою представників сторін в судовому засіданні. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3068,41 грн. Ухвалою господарського суду Львівської області від 23.10.2015 р. із врахуванням ухвали господарського суду Львівської області про виправлення описки від 26.10.2015 року, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.11.2015р. Ухвалою суду від 09.11.2015 року розгляд справи відкладено на 24.11.2015 року. Ухвалою суду від 24.11.2015 року розгляд справи відкладено на 03.12.2015 року.

Розгляд справи відкладався з підстав з наведених у відповідних ухвалах суду, які містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 03.12.2015 р. представник позивача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, вимоги ухвали суду від 09.11.2015 року виконав частково. Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання (вх. № 50433/15 від 20.11.2015 року) позивача про розгляд справи без його участі, просить позов задоволити в повному обсязі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання 03.12.2015 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, причини неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвал суду виконав частково. Подав через канцелярію суду 02.12.2015 року відзив на позовну заяву про стягнення грошових коштів, відповідно до якого, позов не визнає, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своєї правової позиції долучив до матеріалів справи ксерокопію повідомлення про страхову подію № 104384.13 від 13.09.2013 року, ксерокопію трудового договору від 18.08.2008 року та ксерокопію протоколу про адміністративне правопорушення від 10.09.2013 року.

У зв'язку із неявкою сторін в судове засідання, та невиконанням сторонами вимог попередніх ухвали суду в повному обсязі, з метою дотримання принципу змагальності в судовому процесі, для повного дослідження всіх обставин справи, що мають значення для прийняття об'єктивного та законного рішення у даній справі розгляд справи відкладено на 10.12.2015 р.

В судове засідання 10.12.2015 р. представник позивача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, причин неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвали суду від 03.12.2015 року не виконав.

В судове засідання 10.12.2015 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, причини неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвал суду виконав частково.

В судовому засіданні 10.12.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, при прийнятті рішення суд виходив з наступного.

15.09.2012 р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач у справі) та Приватними акціонерними товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (позивач у справі) було укладений поліс обов'язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8152624, забезпечений транспортний засіб за даним полісом «DAF», №ВС4401АВ.

10.09.2013 р. в м. Києві на Лівобережній площі мала місце дорожньо - транспортна пригода із участю автомобіля «CHEVROLET», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «DAF», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 (що знаходиться у власності відповідача).

Ухвалою господарського суду Львівської області від 03.12.2015 року, суд зобов'язав позивача надати суду Оригінали страхової справи по виплаті страхового відшкодування ОСОБА_2 та Належні і допустимі письмові докази на спростування доказів, поданих відповідачем, а саме його повідомлення від 13.09.13 року про страхову подію 10.09.2013 року, подане у Львівську філію ПАТ ЛСК «Інго Україна» (вх. № 104384.13).

10.10.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову, якою ОСОБА_3, водія автомобіля «DAF», державний номерний знак НОМЕР_2, визнано винним в ДТП, що мала місце 10.09.2013 р., накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. на користь держави.

Оскільки, в результаті ДТП винним є водій, який керував автомобілем, що належить відповідачу, цивільно -правова відповідальність водія автомобіля

«DAF», державний номерний знак НОМЕР_2, застрахована у позивача, то потерпілий у ДТП, звернувся до позивача з метою отримання страхового відшкодування за завдану шкоду.

Після звернення потерпілого в ДТП із відповідною заявою, позивач прийняв дану заяву та вжив всіх заходів для виплати відшкодування по ДТП, винним в якій, є водій ОСОБА_4, який відповідно до постанови суду від 10.10.2013 року працює водієм у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Відповідачем, на підставі зібраних документів, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування за мінусом франчизи передбаченої полісом (510 грн.). Отже позивачем було здійснено страхове відшкодування потерпілому в сумі 3068,41 грн.(3578,41 - 510,00=3068,41), що підтверджується страховим актом №106824 від 03.12.2013 року та платіжним дорученням №15051 від 16.12.2013 р. на суму 3 068,41 грн.

В позовній заяві позивач вказує, що у нього відсутні відомості, які б підтверджували те, що відповідач, повідомив про дату пригоди страхову компанію, тобто позивача, в строк передбачений чинним законодавством.

Однак відповідач, у відзиві від 23.11.2015 р. (вх. №52223/15 від 02.12.2015р.), заперечує проти позову, з наступних підстав.

Відповідачем згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/8152624 від 15.09.2012 р. та ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" подано до Львівської філії позивача повідомлення (вхід. №104384.13 від 13.03.2015 р.) про страхову подію зі всіма необхідними документами і жодних зауважень від позивача не було. До відзиву відповідачем додано копію такого повідомлення страхувальника ОСОБА_1 адресованого Львівській філії позивача №104384 від 13.09.2013 року про страхову подію 10.09.2013 року, копію трудового договору ФОП ОСОБА_1 із ОСОБА_4 від 18.08.2008 року та копію протоколу про адміністративне порушення.

При прийнятті рішення у даній справі суд виходив з наступного.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до статті 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхувальником виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Також, відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

10.09.2013 року в м. Києві сталося ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, винуватцем ДТП визнано водія застрахованого автомобіля, тому відповідно до умов договору та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Позивач зобов'язаний провести виплату по страховому випадку, що ним і було зроблено.

Посилання Позивача на те, що Відповідач зобов'язаний відшкодувати виплачений страховий платіж, є безпідставним, оскільки Відповідач згідно умов полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав до Львівської філії Позивача повідомлення (вхід №104384) про страхову подію зі всіма необхідними документами і жодних зауважень від Позивача не було (Докази міститься в матеріалах справи).

Як вбачається із матеріалів справи, не довів належними і допустимими письмовими доказами свої позовні вимоги, не спростував заперечення на позов, що подані відповідачем у відзиві із належними і допустимими письмовими доказами. А відтак суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається, та на практиці реалізує ст. 129 Конституції України.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 43, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.12.2015 р.

Суддя Долінська О.З.