ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015р. Справа№ 914/3382/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Куцик І.М.

розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів

про стягнення 20 000, 00 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник

від відповідача: ОСОБА_1 представник

Відповідно до ст.20 ГПК України розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

ВСТАНОВИВ:

Суть заяви: Позов заявлено Державним підприємством Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про стягнення 20 000,00 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 24.09.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 22.10.2015 р.

22.10.2015 р. у судовому засіданні, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 16.11.2015 р.

Ухвалою суду від 16.11.2015 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів з 23 листопада 2015 року до 08 грудня 2015 року. Судове засідання відкладено на 08.12.2015 р.

08.12.2015 р. представник позивача в судове засідання зявився, вимоги, викладені в ухвалі суду від 24.09.2015 р. виконав частково, позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, поясненнях наданих в судовому засіданні, просив стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова заборгованості на суму 20 000,00 грн.

08.12.2015 р. представник відповідача в судове засідання зявився, вимоги, викладені в ухвалі суду від 24.09.2015 р. виконав, щодо позову заперечив, надав суду усні пояснення щодо поданого позову. 22.10.2015 р. представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова подав на адресу суду заяву про застосування позовної давності відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, відтак, просив суд повністю відмовити в позові (за вхідн. № 45564/15 від 22.10.2015 р.).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача та представника відповідача, суд встановив:

Державне підприємство Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 (поручитель) відповідно до укладеного договору поруки № 13 від 15 серпня 2012 р. зобовязалося відповідати перед ОСОБА_3 акціонерним товариство «Львівгаз» (кредитор) за виконання Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (боржник) зобовязань, що виникли з договору № 3032 від 30.12.2011 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом, який був укладений між ОСОБА_3 акціонерним товариство «Львівгаз» та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова в межах вартості обсягів використаного газу до суми 20 000,00 грн. для потреб поручителя. Виконуючи умови договору поруки № 13 від 15 серпня 2012 р. Державне підприємство Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 здійснило оплату на банківський рахунок ПАТ «Львівгаз» суму коштів у розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 286 від 16.08.2012 р. на суму 20 000,00 грн. та провело цю операцію відповідно до вимог бухгалтерського обліку. Позивач у позовній заяві, посилається на ч. 2 ст. 556 ЦК України, відповідно до якої до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Державне підприємство Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 звернулося листом за вих. № 48 від 22.04.2015 р. до начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова п. Крисевича О.М. з проханням надати детальну інформацію щодо відображення в бухгалтерському обліку відповідача суми коштів у розмірі 20 000,00 грн., які були перераховані Державним підприємством Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 на банківський рахунок ПАТ «Львівгаз». Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова надав відповідь на звернення ДП МОУ Готель ОСОБА_1 від 22.04.2015 р. за вих. № 48, в якому зазначив, що кошти в розмірі 20 000,00 грн. на банківські рахунки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова не надходили і немає законних підстав для їх зарахування як сплати (лист за вих. № 3828 від 26.06.2015 р.). Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи лист ПАТ «Львівгаз» за вих. № Лв 04-1-7871-15 від 08.10.2015 р., відповідно до якого ПАТ «Львівгаз» отримало від поручителя - ДП МОУ Готель ОСОБА_1 20 000,00 грн. на виконання умов договору поруки № 13 від 15.08.2012 р., що підтверджується копією банківської виписки. Відтак, Державне підприємство Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 звернулося з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та просить стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова заборгованості на суму 20 000,00 грн. як утворений борг перед поручителем.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2012 р. між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Львівгаз» (за договором кредитор), Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (за договором боржник) та Державним підприємством Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 (за договором поручитель) укладено договір поруки № 13. Відповідно до п. 1. 1 договору поруки № 13 від 15 серпня 2012 р. поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання зобовязань боржника, що виникли з договору № 3.032 від 30.12.2011 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом (основний договір), який був укладений між кредитором та боржником в межах вартості обсягів використаного природного газу до суми 20 000,00 грн. для потреб поручителя. Пунктом 1.2 договору поруки № 13 від 15 серпня 2012 р. передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань по оплаті за розрахунковий період згідно з основним договором протягом одного дня, поручитель зобовязується у 3-х денний термін з моменту прострочення боржником оплати чергового щомісячного платежу або з моменту отримання вимог кредитора, відповідати перед кредитором в межах суми заборгованості за спожитий природній газ та надані послуги з його транспортування коштів на рахунок УЕГГ м. Львова ПАТ «Львівгаз», вказаний в цьому договорі. На виконання умов договору поруки № 13 від 15.08.2012 р. Державне підприємство Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 перерахувало ПАТ «Львівгаз» 20 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 286 від 16.08.2012 р. на суму 20 000,00 грн., яке долучено до матеріалів справи.

Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що у п. 1.1 договору поруки № 13 від 15.08.2012 р. зазначено, що поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання зобовязань боржника, що виникли з договору № 3.032 від 30.12.2011 р. на постачання природного газу за регульованим тарифом (основний договір), який був укладений між кредитором та боржником в межах вартості обсягів використаного природного газу до суми 20 000,00 грн. для потреб поручителя. Крім того, у платіжному дорученні № 286 від 16.08.2012 р. на суму 20 000,00 грн. у графі "Призначення платежу" зазначено зобовязання поруки по договору № 3032 від 30.12.2011 р. КЕВ м. Львова за постачання газу згідно з договором поруки б/н від 16.08.2012 р. без ПДВ. Крім того, позивач у позовній заяві посилається на договір № 3032 від 30.12.2011 р. Проте, позивачем долучено до матеріалів справи договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 3032 від 30.12.2012 р. Ухвалою суду від 24.09.2015 р. зобовязано позивача надати суду копію договору № 3032 від 30.12.2011 р. (для долучення до матеріалів справи) та оригінал договору для огляду в судовому засіданні. Позивач не надав суду копію договору № 3032 від 30.12.2011 р.

Проте позивач виконав обовязок, встановлений п. п. 1.1, 1.2 договору поруки № 13 від 15.08.2012 р. та платіжним дорученням № 286 від 16.08.2012 р. перерахував ОСОБА_3 акціонерному товариству «Львівгаз» на виконання основного зобовязання відповідача 20 000,00 грн. Наведене підтверджується копією платіжного доручення № 286 від 16.08.2012 р. на суму 20 000,00 грн., копією банківської виписки позивача про операції за 16.08.2012 р. та листом ПАТ «Львівгаз» № Лв 04-1-7871-15 від 08.10.2015 р., яким підтверджено поступлення коштів від позивача в погашення боргу КЕВ м. Львова (долученими до матеріалів справи).

Відповідно до ч.3 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відтак з моменту сплати поручителем ДП МО України «Власта» боргу відповідача (боржника) КЕВ м. Львова ОСОБА_3 акціонерному товаристу «Львівгаз» у поручителя виникло право вимоги до відповідача на суму 20 000,00 грн. Проте сума боргу відповідачем позивачу не сплачена, чим порушено право позивача.

Відтак вимога позивача є обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи.

22.10.2015 р. представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова подав на адресу суду заяву за вих. № 5810 від 21.10.2015 р. про застосування позовної давності, посилаючись, зокрема, на ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України та зазначив, що позивач у позовній заяві вказав, що зобовязання сторін виникли 16.08.2012 р., а позов поданий до суду 22.09.2015 р., відтак, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова у звязку з пропуском строку позовної давності (за вхідн. № 45564/15 від 22.10.2015 р.). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Розяснення щодо застосування позовної давності викладені у Постанові Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р., зокрема, у пункті 2.1 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовноїдавності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. У пункті 2.2 Постанови Пленуму ВГС України"Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. вказано, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Станом на момент розгляду справи Державне підприємство Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 не обґрунтувало наявності поважних причин пропуску строку позовної давності.

Позивачем у попередніх судових засіданнях зазначено про переривання строку позовної давності, оскільки Господарським судом Львівської області розглядалась справа за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про зарахування коштів на суму 20 000,00 грн. Проте ухвалою Господарського суду Львівської області у справі № 914/2195/15 від 16.09.2015 р. позовну заяву Державного підприємства Міністерства оборони України Готель ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про зарахування коштів на суму 20 000,00 грн. як сплати за спожитий газ залишено без розгляду на підставі п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. У п. 4.4.3 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 265 ЦК України залишення господарським судом позову без розгляду з підстав, зазначених у частині першій статті 81 ГПК, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку. Відтак, переривання строку позовної давності, про яке зазначає позивач, не відбулось.

Суд не бере до уваги посилання позивача на ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки порука не є основним зобовязанням, а лише забезпечує виконання основного зобовязання.

Також необґрунтованими є посилання позивача на те, що п. 2.2 та п. 2.4 договору поруки № 13 від 15.08.2012 р. відповідач (боржник) та кредитор зобовязані повідомити позивача про виконання зобовязання, а відтак з часу такого повідомлення починається перебіг строку позовної давності, оскільки в обох випадках мова йде про виконання основного зобовязання боржником (відповідачем), а в даному випадку основне зобовязання виконав поручитель.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши представника позивача та представника відповідача, cуд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у звязку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1, 12, 33, 34, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

У судовому засіданні 08.12.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складений та підписаний 15.12.2015 р.

Суддя Гутьєва В.В.