донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.12.2015р. справа №905/1656/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Бойченко К.І., Радіонова О.О.
при секретарі судового засідання Акімовій К.К.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (довіреність №903 від 05.08.2015р.);
від відповідача: Вінтоняк Д.О. (довіреність №25 від 05.11.2015р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від23.09.2015р. (повний текст підписано 28.09.2015р.)
по справі№905/1656/15 (суддя Подколзіна Л.Д.)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м.Маріуполь Донецькій області
до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь Донецької області
простягнення 89 013,97грн.
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_7, м. Маріуполь Донецькій області (Позивач) звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь Донецької області (Відповідач) про стягнення 89 013,97грн. за договором купівлі - продажу б/н від 03.11.2014р., з яких: 62 600,00грн. - сума основного боргу, 25 482,69грн. - сума інфляційних витрат, 931,28грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 23.09.2015р. (повний текст підписано 28.09.2015р.) у справі №905/1656/15 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 були задоволені в повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу від 03.11.2014р. з оплати отриманого від Позивача товару.

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення судом норм процесуального права, а саме винесення рішення на підставі наявних матеріалів справи без отримання витребуваних ухвалою доказів, а також без врахування доводів Відповідача про невідповідність поставленого товару умовам, визначеними в договорі, не оцінивши ненадання продавцем жодних товаросупровідних документів.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Татенко В.М, Бойченко К.І.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.10.2015р. у справі №905/1656/15 апеляційна скарга була повернута заявникові на підставі п.4 ст.97 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач після виправлення недоліків, повторно звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2015р. по справі №905/1556/15.

Розпорядженням від 05.11.2015р. у зв'язку з перебування у відпустці судді Татенка В.М. його було замінено у складі судової колегії на суддю Радіонову О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.11.2015р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 15.12.2015р. о 11.30год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Відповідача у судовому засіданні 15.12.2015р. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу.

Представник Позивача у судовому засіданні 15.12.2015р. наголосив на законності і обґрунтованості переглядуваного рішення.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 03.11.2014р. між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (Покупець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (Продавець) був укладений договір купівлі-продажу (далі - договір, а.с.10), згідно п.1.1 якого Позивач зобов'язується передати Відповідачу вентиль у кількості 12шт., фільтраційну станцію, електричний двигун, вібростіл, піч опалення у кількості 2 шт., станцію для перекачування мазуту (Товар) , а Відповідач прийняти та оплатити товар у якості та за цінами згідно видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Загальна вартість договору відповідно до п. 2.1 становить 62 600,00грн., а розрахунок за поставлений товар здійснюється Покупцем банківським платежем на розрахунковий рахунок Продавця шляхом 100% оплати протягом 45 банківських днів з дня переходу права власності від Постачальника до Продавця (п.п.2.2.). При цьому, п.2.3. договору визначає рахунок як документ, за наявністю якого здійснюється оплата.

Сторони дійшли згоди в п. 3.2. договору, що приймання-передача товару здійснюється на основі видаткових накладних і перевірка дотримання Продавцем умов договору відносно асортименту, кількості та якості поставленого товару здійснюється Покупцем в момент передачі товару в пункті поставки.

В свою чергу, у відповідності до п.3.3. договору товар вважається переданим Продавцем і прийнятим Покупцем за кількістю та якістю з моменту підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної. При цьому, п.3.4. договору встановлює обов'язок Продавця здійснити передачу товару протягом двох днів з моменту підписання договору.

У п. 7.1 договору зазначено, що він вступає в силу з моменту його підписання і діє до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі.

Місцевим судом встановлено, що на виконання своїх обов'язків Продавець за видатковою накладною №1311 від 03.11.2014р. (а.с.11) передав, а Покупець отримав товар на загальну суму 62 600,00грн. Вказана видаткова накладна з боку Відповідача була підписана без жодних застережень та зауважень. Цією ж датою Продавцем був складений рахунок-фактура №СФ-1311 (а.с.12) на оплату визначеного у накладній товару, однак матеріали справи не містять доказів його отримання Відповідачем саме датою складання.

Проте, з наявних у справі документів вбачається, що вказаний рахунок-фактура серед інших документів був вручений 21.01.2015р. Відповідачеві разом із супровідним листом №1 від 20.01.2015р. (а.с.13).

Між тим, 08.01.2015р. співробітниками Відповідача без участі та виклику представників Позивача був складений акт обстеження обладнання, отриманого від Продавця за видатковою накладною №1311 від 03.11.2014р.(а.с.33), в якому зазначено, що за результатами візуального обстеження було встановлено, що 8 з 9 позицій товару експлуатувалися раніше (не є новими), через що є неякісними та непридатними до експлуатації. Крім того, на товар, що був у вжитку відсутні супровідні документи.

20.01.2015р. Відповідач направив (а.с.34) Позивачеві листа №25/01 від 20.01.2015р. (а.с.35), в якому, посилаючись на не надання документів на підтвердження якості поставленого товару та встановленого за результатами візуального огляду попереднього перебування такого товару в експлуатації, запропонував до 23.01.2015р. направити представника для вирішення питання про повернення товару або надання документів на підтвердження його якості та не перебування в експлуатації.

03.02.2015р. на адресу Позивача була направлена (а.с.36) претензія за вих.№135/01 від 02.02.2015р. (а.с.37), в якій Відповідач зазначив, що частина поставленого товару не була передбачена договором, а також що весь товар, окрім печі опалення ПК 01000П7 раніше знаходився в експлуатації, а тому Комунальне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» повернуло рахунок-фактуру без оплати та запропонувало вирішити питання про вивезення обладнання зі складу.

Наразі, в матеріалах справи не міститься доказів сплати Відповідачем заборгованості за договором купівлі-продажу від 03.11.2014р. в сумі 62 600грн. або повернення поставленого товару Позивачеві.

За таких обставин Господарський суд Донецької області задовольнив позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 в повному обсязі, стягнувши окрім суми заборгованості також і нараховані за період з 09.01.2015р. по 08.07.2015р. 3% річних в сумі 931,28грн. та 25482,69грн. інфляційну індексацію.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з купівлі-продажу. Як встановлено ст.655, ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України Покупець зобов'язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір купівлі-продажу від 03.11.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами з оплати поставленого товару. Наразі, отримання цих коштів в межах таких зобов'язань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обов'язку, щодо якого є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку зі сплати отриманого товару, факт надання якого у відповідності до положень п.3.3. договору достатньою мірою підтверджується наявною у справі видатковою накладною (складання якої в межах правовідносин саме за цим договором сторонами на оспорювалось), адже жодних інших вимог щодо передання товаросупровідних документів умови договору не містять. Посилання Скаржника з приводу ненадання Позивачем таких невизначених умовами договору документів не спростовують ані факту поставки, ані визначеної в контексті положень п.3.2. належної перевірки і відповідності товару умовам договору за асортиментом, кількістю та якістю, підтвердженої належним у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказом - підписаною без зауважень і застережень видатковою накладною від 03.11.2014р. Відтак, вказані зауваження Відповідача апеляційним судом відхиляються як доказово і юридично необґрунтовані, адже сторони визначили достатність саме підписаної накладної для встановлення дотримання вимог щодо кількості, якості та асортименту товару.

Отже, висновки місцевого суду щодо визначеності моменту переходу права власності на товар цілком відповідають положенням ст.ст.629 та 662 Цивільного кодексу України з огляду на сформульовані сторонами умови договору. В свою чергу, за змістом п.2.2. договору встановлене за матеріалами справи приймання Відповідачем товару у розумінні ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України за накладною від 03.11.2014р. зумовлює початок відліку періоду тривалістю 45 банківських днів, впродовж якого Покупець мав оплатити товар, останній день якого Позивачем та місцевим судом обґрунтовано визначено 08.01.2015р.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, за відсутністю в матеріалах справи доказів оплати отриманого товару з боку Відповідача та ненадання ним таких доказів в перебігу апеляційного провадження, починаючи з 09.01.2015р. має місце факт порушення у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України грошових зобов'язань з боку Відповідача, обумовлених ч.1 ст.692 цього Кодексу. За відсутністю доказів оплати зауваження Скаржника про прийняття оскаржуваного рішення за відсутністю підписаного сторонами акту звірення розрахунків, передбаченого ухвалою суду, колегією суддів відхиляється, адже відомості наданого Позивачем акту звірення (а.с.19) не спростовані.

Представлені у справі акти від 08.01.2015р. та лист і претензія Відповідача не впливають на виникнення та існування грошового зобов'язання з оплати товару, адже як правильно наголосив місцевий суд, вказані Відповідачем недоліки були встановлені за результатами візуального огляду товару, здійсненого без участі представників Позивача та після спливу визначеного п.3.2. договору належного моменту перевірки за своєю сутністю не є прихованими, а отже - у разі їх дійсної наявності мали встановлюватися і визначатися в момент підписання видаткової накладної. Більш того, безвідносно до наявності або відсутності передньої експлуатації частини переданого товару (наразі, умови договору взагалі не містять застережень щодо вимог до товару з цього приводу), висновок про непридатність переданого товару для використання не підтверджено Скаржником.

Суд зауважує, що за відсутністю домовленості про інше сторонами договору, придатність переданого товару в силу ч.1 ст.675 Цивільного кодексу України має визначатися на момент його передання і в контексті п. 3.2. договору такого придатність належним чином підтверджена відсутністю застережень Покупця з цього приводу відносно зовнішнього вигляду отриманого ним товару.

Прострочення оплати останнього у розумінні ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України зумовлює застосування визначених ст. 625 цього Кодексу наслідків, а саме - стягнення заборгованості та 3% річних і інфляційної індексації за визначений період прострочення з 09.01.2015р. по 08.07.2015р.

За таких обставин, перевіривши правильність розрахунків розміру позовних вимог, апеляційний суд вважає правомірним і обґрунтованим висновок місцевого суду щодо доведеності заявлених позовних вимог і стягнення з Відповідача на користь Позивача вартості поставленого товару на суму 62 600,00грн, інфляційних втрат на суму 25 482,69грн та 3 % річних у сумі 931,28грн.

Також апеляційний суд відхиляє твердження Скаржника про порушення місцевим судом норм процесуального права, а саме винесення рішення на підставі наявних матеріалів справи без отримання витребуваних ухвалою доказів, оскільки розгляд справи судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, що узгоджується з ст.75 Господарського процесуального кодексу України та п.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р., тим більше, що Відповідач не був обмежений в можливості представити всі наявні у нього докази та аргументи на спростування позовних вимог.

За таких обставин, апеляційним судом не встановлено передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення по суті заявлених і розглянутих позовних вимог.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, що згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника понесених ним витрат зі сплати судового збору за апеляційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2015р. (повний текст підписано 28.09.2015р.) у справі №905/1656/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2015р. (повний текст підписано 28.09.2015р.) у справі №905/1656/15 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: К.І. Бойченко

О.О. Радіонова

Надруковано: 6прим. 1. Позивачу; 2. Відповідачу; 3. У справу; 4. ДАГС; 5. ГСДО