КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/16728/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Груєнко С.О. довіреність № б/н від 22.12.14р.,

Ніколаєв О.С. довіреність № б/н від 22.12.14р.

від відповідача: Богданов О.В. довіреність № 1/06-14/2049 від 23.12.14р.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Державного підприємства «Київпассервіс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року

у справі №910/16728/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел»

до Державного підприємства «Київпассервіс»

про зобов'язання вчинити дії та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Гюнсел» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ДП «Київпассервіс» про зобов'язання вчинити дії та стягнення заборгованості (т.I, а.с.6-14).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року у справі №910/16728/15 позов задоволено частково ( т. VI, а.с.245-252).

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, ДП «Київпассервіс» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16728/15 від 14 вересня 2015 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості відмовити (т.VII, а.с.3 7).

ТОВ «Гюнсел» також подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16728/15 від 14 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні вимог про визнання права ТОВ «Гюнсел» у 2015 році на здійснення фінансово-господарської діяльності з ДП «Київпассервіс» за умовами договору №86-13 від 20.06.2013 року та в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 94 246,88 грн. за порушення термінів розрахунків по договору №86-13 від 20.06.2013 року та задовольнити позовні вимоги ТОВ «Гюнсел» в цій частині (т.VII, а.с.12 14).

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2015 року апеляційні скарги ДП «Київпассервіс» та ТОВ «Гюнсел» разом з доданими документами повернуто без розгляду з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України (т.VII, а.с.2,11).

29 жовтня 2015 року апеляційна скарга ДП «Київпассервіс» на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16728/15 від 14 вересня 2015 року подана повторно (а.с.26-35).

05 листопада 2015 року ТОВ «Гюнсел» також, повторно направлено апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16728/15 від 14 вересня 2015 року.

Розпорядженнями секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2015 року для розгляду апеляційних скарг ДП «Київпассервіс» та ТОВ «Гюнсел» на рішення Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року у справі №910/16728/15 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2015 року апеляційні скарги у справі №910/16728/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Рудченко С.Г., справу призначено до розгляду на 08 грудня 2015 року.

Представник ДП «Київпассервіс» в судовому засіданні 08 грудня 2015 року надав суду пояснення, в яких просив задовольнити свою апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16728/15 від 14 вересня 2015 року в частині стягнення з ДП «Київпассервіс» на користь ТОВ «Гюнсел» 1075728 грн. 50 коп. заборгованості за період з 01.03.2015 по 31.05.2015 року, 3% річних у розмірі 4712 грн. 34 коп., 110584 грн. 28 коп. інфляційних нарахувань на суму заборгованості та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Проти апеляційної скарги ТОВ «Гюнсел» заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представники ТОВ «Гюнсел» в судовому засіданні 08 грудня 2015 року надали суду свої пояснення, в яких просили задовольнити свою апеляційну скаргу в повному обсязі, скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16728/15 від 14 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні вимог про визнання права ТОВ «Гюнсел» у 2015 році на здійснення фінансово-господарської діяльності з ДП «Київпассервіс» за умовами договору №86-13 від 20.06.2013 року та в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 94 246,88 грн. за порушення термінів розрахунків по договору №86-13 від 20.06.2013 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Проти апеляційної скарги ДП «Київпассервіс» заперечували, просили залишити її без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

20 червня 2013 року між ДП «Київпассервіс» (Підприємство) та ТОВ «Гюнсел» (автомобільний перевізник) був укладений договір №86-13 про надання послуг автостанціями та автовокзалом «Київ» автомобільному перевізнику (Договір) (т.І, а.с.19-21).

Відповідно до п.1.2 Договору: «Підприємство надає автомобільному перевізникові на території автостанцій м.Києва та області та автовокзалу «Київ», підпорядкованих ДП «Київпассервіс», комплекс обов'язкових послуг, пов'язаних з організацією та здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом автомобільного перевізника, продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил, під час здійснення регулярних пасажирських перевезень на автобусних маршрутах загального користування».

Відповідно до пункту 8.1 Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2014р.

Згідно п. 8.2 Договору: «Зміни і доповнення до цього Договору допускаються за взаємної згоди сторін. За відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про розірвання даного договору за 30 днів до закінчення його дії, договір вважається продовженим на один рік, і так кожного разу».

Пунктом 8.3 Договору передбачено: «Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною та оформлюється додатковою угодою. Якщо сторона, що одержала пропозицію внести зміни та доповнення у цей договір, не надала відповіді про відмову в прийнятті цієї пропозиції, пропозиція вважається нею прийнятою».

27 листопада 2014 року ДП «Київпассервіс» направив лист №1/06-31/1838 на адресу ТОВ «Гюнсел» в якому зазначив, що договір №86-13 від 20.06.2013 діє до 31.12.2014 р. та повідомив про припинення договору. Вказаний лист отриманий позивачем 04.12.2014 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №431 з підписом представника позивача та фіскальним чеком відділення зв'язку №4655 від 27.11.2014 р. (т. VI, а.с.139-141).

02 грудня 2014 ДП «Київпассервіс» надіслало ТОВ «Гюнсел» лист з пропозицією щодо укладення нового договору з примірником договору та додаткової угоди. Позивач новий договір з відповідачем не уклав, посилаючись на продовження дії укладеного сторонами договору від 20.06.2013 № 86-13.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гюнсел" зверталось до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства "Київпассервіс" про встановлення договору від 20.06.2013 року № 86-13, чинним та таким, що діє до 31.12.2015 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі №910/6136/15-г, залишеним в силі Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2015 року, у задоволенні вимоги про встановлення договору від 20.06.2013 року № 86-13, чинним та таким, що діє до 31.12.2015 року відмовлено з огляду на отримання позивачем листа відповідача про припинення дії договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом ч. 3 ст. 35 ГПК України преюдиційними є факти, встановлені під час вирішення іншого господарського спору по суті, що оформлюється рішенням господарського суду. При цьому склад учасників господарського спору має бути незмінним.

Як роз'яснено в абз.1, 3 підпункту 2.6 пункту 2 Постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": «Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.»

Колегія суддів, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині про визнання права ТОВ «Гюнсел» у 2015 році на здійснення фінансово-господарської діяльності з ДП «Київпассервіс» за умовами договору №86-13 від 20.06.2013 року задоволенню не підлягають, оскільки це доведено в рішенні Господарського суду м. Києва від 28 травня 2015 року №910/6136/15-г, що має преюдиційний характер.

Апеляційна скарга ДП «Київпассервіс» обґрунтована тим, що Договір №86-13 від 20.06.2013 року визнаний припиненим, тому немає підстав для нарахування та стягнення з відповідача заборгованості. Колегія суддів, не погоджується з твердженнями відповідача з огляду на наступне.

ТОВ «Гюнсел» звернувся з позовною заявою про стягнення з ДП «Київпассервіс» заборгованість за вказаним договором у сумі 1 075 728,50 грн. за період з 01.03.2015р. по 31.05.2015р., 110 584,28 грн. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 4 712,34 грн. та 94 246,88 грн. пені.

Відповідно до розрахунку позивача заявлена до стягнення сума 1075728,50 грн. основного боргу складається з 403337,75 грн. боргу за березень 2015, 418770,48 грн. боргу за квітень 2015, 373205,69 грн. боргу за травень 2015 за вирахуванням 10% плати за обов'язкові послуги відповідачу.

Факт надання послуг (продаж квитків) за спірний період ТОВ «Гюнсел» підтверджується відомостями касового продажу квитків (форма 20-АСС)(т.І а.с. 100 - т. VI а.с.113).

Таким чином, між позивачем та відповідачем склались відносини, аналогічні відносинам за договором надання послуг, та у відповідача відповідно виникло грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджується відомостями касового продажу квитків (форма 20-АСС).

При цьому, строк оплати наданих послуг визначається у відповідності до Порядку регулювання діяльності автостанцій, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 700 від 27.09.2010р.

Пунктом 4.4 Порядку регулювання діяльності автостанцій встановлено обов'язок власника перераховувати перевізникові сумарну вартість проїзду за реалізовані через каси автостанцій квитки та вартість перевезення багажу (за вирахуванням плати за обов'язкові послуги) у строк, передбачений договором між ними, але не пізніше п'яти банківських днів з дня відправлення відповідного рейсу.

Отже, неперерахування відповідачем, кожні п'ять днів після відправлення відповідного рейсу перевізника, коштів з проданих квитків є порушенням виконання грошового зобов'язання, встановленого пунктом 4.4 Порядку.

Статтею 36 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено перелік обов'язкових послуг, що надаються автостанцією автомобільному перевізнику. До таких послуг належать: продаж квитків; організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ; інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті.

Розділом IV Порядку регулювання діяльності автостанцій передбачено проведення розрахунку вартості обов'язкових послуг, що надаються автостанцією перевізникові.

Вартість обов'язкових послуг, що надаються автостанцією перевізникові, визначається у відсотках від загальної суми вартості за тарифом від реалізованих через каси автостанцій власника квитків та вартості перевезення багажу на автобуси відповідного перевізника (п. 4.1 Порядку).

Відповідно до вказаного розділу IV Порядку регулювання діяльності автостанцій, 17.03.2014 ДП "Київпассервіс" було затверджено відповідний Розрахунок вартості обов'язкових послуг, що надаються автостанціями перевізникам ДП "Київпассервіс" на 2014 рік. Вказаний Розрахунок є чинним і на даний час, що встановлено Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2015 року у справі №910/6136/15-г.

Згідно цього Розрахунку вартість обов'язкових послуг перевізникам в цілому для автостанцій встановлено у розмірі 10 % (п. 12 Розрахунку).

Таким чином, позивачем було обґрунтовано використано встановлену ДП "Київпассервіс" 10 % ставку вартості обов'язкових послуг і під час визначення суми боргу відповідача.

Отже, визначена сума боргу ДП "Київпассервіс" у розмірі 90% від загальної суми вартості за тарифом від реалізованих через каси автостанцій власника квитків та вартості перевезення багажу, була розрахована позивачем відповідно до діючого на даний час Розрахунку вартості обов'язкових послуг, які надаються автостанціями перевізникам ДП "Київпассервіс" на 2014 рік, що відповідає вимогам п. 4.2 Порядку регулювання діяльності автостанцій.

Відповідач не спростував факт продажу проїзних квитків, надання послуг пасажирам та позивачу по організації перевезень, а також здійснення позивачем регулярних пасажирських перевезень з автовокзалу «Київ» в березні-травні 2015 за раніше погодженими рейсами та не надав суду контррозрахунку суми позову.

Колегія суддів прийшла до висновку, що за таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 1075728,50 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки є підтвердження того, що квитки продавалися, послуги позивачем по перевезенню здійснювались. Апеляційна скарга ДП "Київпассервіс" в цій частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Також, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4712,34 грн. та 110584,28 грн. інфляційних нарахувань на суму заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Оскільки колегія суддів встановила факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання по оплаті реалізованих через каси відповідача квитків позивача та вартості перевезення багажу (за вирахуванням плати за обов'язкові послуги), вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4712,34 грн. та 110584,28 грн. інфляційних нарахувань на суму заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 94246,88 грн. пені.

Згідно із ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України: «Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком».

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України: «Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом».

Статтею 547 Цивільного кодексу України визначено, що : «Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним».

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Гюнсел» здійснено нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань за березень-травень 2015 року на підставі Договору №86-13 від 20.06.2013р., який діяв до 31.12.2014р., а тому відсутні підстави для стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання за березень, квітень, травень місяці 2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1075728,50 грн. заборгованості за період надання послуг з 01.03.2015р. по 31.05.2015р., 110584,28 грн. інфляційних нарахувань на суму заборгованості, 3% річних у розмірі 4712,34 грн. В решті позову слід відмовити.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що скаржники не надали суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року у справі №910/16728/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційні скарги Державного підприємства «Київпассервіс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» на рішення Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року у справі №910/16728/15 задоволенню не підлягають.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги Державного підприємства «Київпассервіс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» на рішення Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року у справі №910/16728/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14 вересня 2015 року у справі №910/16728/15 залишити без змін.

3.Справу №910/16728/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко