ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" грудня 2015 р.Справа № 916/4020/15

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю „Третій автобусний парк

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю „ІНФОКС в особі філії „Інфоксводоканал

Про: стягнення 12798,32 грн.

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність

СУТЬ СПОРУ: Товариство з додатковою відповідальністю „Третій автобусний парк (далі позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФОКС в особі філії „Інфоксводоканал (далі відповідач) про стягнення 11969, 42 грн. безпідставно отриманих коштів.

09.12.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення суми позову до 12798,32 грн.

Відповідач позов не визнав, про що зазначив у відзиві на позов від 20.10.2015 року.

Під час розгляду справи оголошувалась перерва у судовому засіданні до 17.11.2015 року о 14:00, до 30.11.2015 року о 10:40 та до 09.12.2015 року о 10:00.

В С Т А Н О В И В :

01.11.2000 року між КП „Одесводоканал та Відкритим акціонерним товариством „Третій автобусний парк, правонаступником якого є позивач - Товариство з додатковою відповідальністю „Третій автобусний парк, було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 967/3.

Відповідно до рішення Одеської міської ради №2038-XXlV від 17.12.2003р. та договору оренди цілісного майнового комплексу, Комунальне підприємство „Одесводоканал реорганізовано шляхом приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс.

У зв'язку з реорганізацією КП „Одесводоканал шляхом приєднання до ТОВ „Інфокс (Відповідач), останнє є правонаступником реорганізованого підприємства. Таким чином. Товариство з обмеженою відповідальністю „ІНФОКС є правонаступником всіх прав та зобов'язань Комунального підприємства „Одесводоканал (п. 1.5 договору оренди), що підтверджується п.1.1. Статуту ТОВ „ІНФОКС. Для здійснення господарсько-виробничої діяльності по експлуатації цілісного майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства в м. Одесі була створена Філія „Інфоксводоканал, що діє на підставі Положення про філію, затвердженого загальними зборами учасників ТОВ „Інфокс (протокол № 01/12 від 22.12.2003 року).

Пунктом 1.2. Додаткової угоди передбачено, що Відповідач надає послуги з подачі питної води па обпекти Позивача, а також з приймання стоків холодного та гарячого водопостачання, що скидаються Споживачем в систему комунальної каналізації у відповідності до дислокації обєктів.

Відповідно до п. 3.7. Додаткової угоди, обсяги стоків, що відводяться від Споживача, приймаються рівними обсягами спожитої води або визначаються за показаннями приладу обліку стоків відповідно до п.п. 3.14., 5.29. Правил водокористування.

Позивач просить стягнути з відповідача 12798,32 грн. безпідставно отриманих коштів посилаючись на те, що в період з січня 2013р. по грудень 2014р. сплатив вказані кошти відповідачу за зливові стоки хоча послуг з приймання таких стоків відповідачем не надавалось, оскільки на території ТДВ „Третій автобусний парк відсутня система мереж для відведення поверхневих стічних вод. Здійснені платежі позивач обґрунтовує необхідністю уникнення відключення товариства від водопостачання з боку відповідача.

Отже, позов ґрунтується на тому, що грошові кошти у розмірі 12798,32 грн. отримані відповідачем безпідставно та відповідно ст. 1212 ЦК України повинні бути повернуті позивачу.

Відповідач позов не визнав, вказавши у відзиві на позов, що розрахунок заборгованості позивача за скидання зливових стоків здійснений відповідачем відповідно до умов договору від 01.11.2000р. № 967/3 та додаткової угоди від 20.08.2010р. №650/3 до нього, Правил №190, відомостей Гі дрометцентру України про кількість опадів, ДСТУ 3013-95 та відомостей, наданих позивачем, щодо площі територій, займаних Відповідачем, Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 13.06.2014р. №657, а тому перерахування позивачем коштів у розмірі 12798,32 грн. не було безпідставним.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Позивач - ТОВ „Третій автобусний парк є споживачем ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал, що підтверджується укладеним між сторонами договором на послуги водопостачання та водовідведення від 01.11.2000р. № 967/3 та наступними Додатковими угодами від 20.08.2010 року.

Позивач в позовній заяві просить повернути йому 12798,32 грн., як безпідставно сплачених відповідачу, посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка отримала майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Так, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, неналежне виконання відповідачем умов договорів може слугувати підставою для відповідальності, а не підставою для повернення коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу.

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, оскільки між сторонами у справі, було укладено договір, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату наданих за договором послуг, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставно отримані.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду України від 02.10.2013р. по справі № 6-88цс13 та від 22.01.2013р. по справі № 3-69г12.

З огляду на вищезазначене суд дійшов до висновку, що внаслідок того, що між сторонами справи мають місце договірні зобов'язання Позивачем не правильно обрано спосіб захисту свого, на його думку, порушеного права.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі викладеного позов не підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на позивача витрат по сплаті судового збору

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.85 ГПК України

Повне рішення складено 16 грудня 2015 р.

Суддя О.А. Демешин