ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 911/4371/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1»

про стягнення 171 272,57 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. №3 від 01.01.2015);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-1» (далі відповідач) про стягнення 171 272,57 грн заборгованості, з яких 145 916,88 грн основного боргу, 24 127,73 грн пені та 1 227,96 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору поставки № 858 від 14.07.2015 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2015 порушено провадження у справі № 911/4371/15, розгляд справи призначено на 05.11.2015.

13.10.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх. №24195/15).

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.11.2015 розгляд справи відкладено на 30.11.2015.

27.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання (вх. №28374/15), згідно якого просив долучити до матеріалів справи документи.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

У судовому засіданні 30.11.2015 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання 30.11.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край» (Покупець) укладено договір поставки № 858, згідно якого постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленнями покупця та товаросупровідною документацією.

Відповідно до п. 2.9 договору постачальник буде вважатися такий, який виконав зобовязання поставки товару, якщо він поставив товари в магазин, зазначений у замовленні покупця, із усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинними законодавством України та цим договором, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, передбаченим законодавством України, умовами замовлення покупця.

Згідно п. 3.1 договору постачальник поставляє, а покупець оплачує товари за цінами, зазначеними у прас-листі затвердженому сторонами.

Пунктом 8.1 договору визначено, договір укладений строком до 31.12.2008. Строк дії договору автоматично подовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

08.09.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» (Постачальник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Край» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» укладено додаткову угоду №2 до договору поставки №858 від 14.07.2008, згідно якої сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця з ТОВ «Край» на ТОВ «Край-2».

Згідно п. 2 додаткової угоди з 08.09.2010 всі права і обовязки сторони покупця по договору поставки №858 від 14.07.2008 переходять з ТОВ «Край» до ТОВ «Край-2».

Додатковою угодою №б/н від 20.03.2015 про заміну сторони у зобовязанні сторони дійшли згоди про заміну покупця ТОВ «Край-2» на ТОВ «Край-1» у зобовязаннях по договору поставки №858 від 14.07.2008.

20.03.2015 між ТОВ «Самоцвіт» та ТОВ «Край-1» було складено акт звіряння взаємних розрахунків, згідно якого сторони станом на 20.03.2015 встановили заборгованість ТОВ «Край-1» перед ТОВ «Самоцвіт» у розмірі 162 635,48 грн.

Сторони погодили, що зазначена заборгованість мала бути сплачена до 28.05.2015.

Оплата зазначеної суми боргу була здійснена лише частково, а саме у розмірі 60 000,00 грн, таким чином борг відповідача перед позивачем склав 102 635,48 грн.

Крім того, на виконання умов договору позивач поставив відповідача товар на загальну суму 43 281,40 грн, що підтверджується видатковими накладними №17862 від 02.04.2015 на суму 11 557,50 грн, №6561 від 03.04.2015 на суму 10 995,66 грн, № 6562 від 03.04.2015 на суму 1 387,50 грн, № 18144 від 11.04.2015 на суму 2 906,04 грн, №18145 від 11.04.2015 на суму 6 775,92 грн, №6765 від 15.04.2015 на суму 2 081,08 грн, №6829 від 17.04.2015 на суму 7 577,70 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 145 916,88 грн.

14.07.2015 позивач направив відповідачу претензію №23 від 10.07.2015, згідно якої просив сплатити заборгованість у розмірі 145 916,88 грн, яка залишилась без відповіді та задоволення.

Предметом позову є вимоги про стягнення 145 916,88 грн основного боргу, 24 127,73 грн пені та 1 227,96 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (абзац перший п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013р.).

З огляду на вищезазначене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 145 916,88 грн основного боргу згідно договору поставки № 858 від 14.07.2008, враховуючи додаткові угоди до нього, є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором поставки № 858 від 14.07.2008, позивачем згідно наданого розрахунку штрафних санкцій за період з 28.05.2015 по 24.09.2015 нарахована пеня в сумі 24 127,73 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.8 договору (в редакції протоколу узгодження суттєвих умов договру) визначено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також період нарахування пені, що вказаний позивачем в поданому ним розрахунку пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 28.05.2015 по 24.09.2015 становить 24 127,73 грн. Отже, вимога про стягнення 24 127,73 грн пені підлягає задоволенню в повному розмірі.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором поставки № 858 від 14.07.2008, позивачем за період з 28.05.2015 по 24.09.2015 нараховано 1 227,96 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди та суми боргу нарахування 3% річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку 3 % річних, арифметично вірний розрахунок 3 % річних, нарахованих за період з 28.05.2015 по 24.09.2015 складає 1 239,97 грн 3 % річних. Відтак, вимога про стягнення 1 227,96 грн 3 % річних підлягає задоволенню в повному розмірі, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 145 916,88 грн основного боргу, 24 127,73 грн пені та 1 227,96 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-1» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Бузова, вул. Леніна, буд. 215А, кімната 3; ідентифікаційний код 22863249) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, Амур-Нижньодніпровський район, вул. Лейтенанта Роя, буд. 30; ідентифікаційний код 13473378) 145 916 (сто сорок пять тисяч девятсот шістнадцять гривень) 88 коп. основного боргу, 24 127 (двадцять чотири тисячі сто двадцять сім гривень) 73 коп. пені, 1 227 (одну тисячу двісті двадцять сім гривень) 96 коп. 3 % річних та 2 569 (дві тисячі пятсот шістдесят девять гривень) 09 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 16.12.2015

Суддя В.М. Антонова