ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа № 922/4909/15

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Істоміної О.А., судді Барбашової С.В., судді Тарасової І.В.

при секретарі Логвін О.О.,

за участю представників сторін:

від позивача прокурор Ногіна О.М., службове посвідчення №032167 від 11.02.2015

1-го відповідача ОСОБА_1, за довіреністю №05.11.15р. № 08-11/4351/2-15;

2-го відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №5 від 11.09.15р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх. № 5220 Х/3-12)

на рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2015 р. у справі № 922/4909/15

за позовом прокурора Дзержинського району м. Харкова

до 1. Харківської міської ради, м. Харків

2. Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Самшит", м. Харків

про скасування рішення та зобовязання передати земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Самшит" та просив суд:

- вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,6239 га з кадастровим номером :07:015:0003, земельну ділянку площею 0,1377 га з кадастровим номером :07:016:0010 та земельну ділянку площею 0,3558 га кадастровим номером :07:010:0024;

- визнати незаконним та скасувати п. 29.3. додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 25.11.2009 р. № 281/09;

- визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817317 площею 0,6239 га з кадастровим номером: :07:015:0003, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817315 площею 0,1377 га з кадастровим номером :07:016:0010, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817316 площею 0,3558 га з кадастровим номером :07:010:0024;

- зобовязати Обслуговуючий кооператив Житлово - будівельний кооператив Самшит передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянки площею 0,6239 га з кадастровим номером :07:015:0003 земельну ділянку площею 0,1377 га з кадастровим номером: :07:016:0010, земельну ділянку площею 0,3558 га з кадастровим номером :07:010:0024, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Авіаційна, 39, за актом прийому-передачі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.10.2015 року у справі № 922/4909/15 (суддя Лаврова Л.С.) у позові відмовлено повністю.

Заступник прокурора Харківської області з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити.

Заступник прокурора Харківської області з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник зауважував на тому, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про кооперацію» та дійшов помилкового висновку про безпідставність доводів прокурора щодо застосування до спірних правовідносин норм Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу. Також вважає, що у відповідності до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, Харківська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, була зобовязана встановити правовий статус, мету та підстави створення ОК «ЖБК «Самшит». Посилаючись на те, що ОК «ЖБК «Самшит» фактично є обслуговуючим кооперативом, вважав, що 2-й відповідач не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність у відповідності до приписів ст. 41 Земельного кодексу України. За таких обставин надання 1-м відповідачем спірних земельних ділянок відбувалось із порушенням вимог, встановлених ст. ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР. До того ж, чинність (не оскарження) установчих документів ОК «ЖБК «Самшит», реєстрація якого не скасована, в контексті норм ч. 1 ст. 21 ЦК України, скаржник вважає таким, що не має значення для вирішення спору.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В, суддя Тарасова І.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 апеляційну скаргу заступника прокурора було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.12.2015 року.

Також, вказаною ухвалою було частково задоволено клопотання прокурора про відстрочення сплати судового збору та, у відповідності до вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», сплату судового збору відстрочено до 09.12.2015, тобто до початку розгляду справи по суті.

30.11.2015 прокурор надав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення в яких підтримав правову позицію, викладену в апеляційній скарзі. Крім того, просив відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення по справі, обґрунтовуючи його відсутністю кошторисних надходжень, які можуть бути направлені на сплату судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку.

09.12.2015 прокурор звернувся до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі. На підтвердження доводів, викладених в клопотанні, прокурором надано кошторис прокуратури Харківської області на 2015 рік, лист головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області №09.2-20/557-10/91 та лист від 01.12.2015 №09.2.-20/606-11379.

З урахуванням письмових документів, наданих прокурором,, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення наданих прокурором клопотань.

09.12.2015 від другого відповідача надійшло клопотання про повернення апеляційної скарги прокурору у звязку з недодержанням останнім приписів п. 3 ст. 97 ГПК України щодо сплати судового збору.

Розглянувши надане ОК «ЖБК «Самшит» клопотання, колегія суддів зазначає, що у відповідно до вимог ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі; суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, як йдеться у підпункті 3.1 пункту 3 ОСОБА_3 Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін.

На підтвердження доказів відсутності в державному бюджеті видатків для сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою прокурором були надані наступні документи: копія кошторису прокуратури Харківської області на 2015 рік, копію листа головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області №092-20/529-9233 від 28.09.2015 та інформацію відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури від 23.09.2015 року. Під час прийняття апеляційної скарги до провадження, вказані документи колегією суддів були визнані достатніми для задоволення клопотання прокурора та відстрочення сплати судового збору до 09.12.2015. Крім того, викладені в письмових поясненнях від 30.11.2015 року доводи та письмові докази, надані до суду апеляційної інстанції 09.12.2015, підтверджують відсутність бюджетного фінансування, призначеного для сплати органами прокуратури судового збору, а наведені прокурором обставини визнані судом достатніми для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі. За таких обставин, клопотання ОК «ЖБК «Самшит» колегія суддів залишає без задоволення.

04.12.2015 від першого позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Харківська міська рада проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. До того ж, вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на нормах права законодавства УРСР, які суперечать нормам діючого законодавства України та Конституції України. Крім того, зауважує на тому, що перевіряючи правовий статус та правосубєктність ОК «ЖБК «Самшит», Харківська міська рада керувалась приписами ст. ст. 18, 20, 21 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», за якими відомості Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців є достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. До того ж, вважає, що рішення про передачу кооперативу у власність спірної земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, отже скасування такого акту, не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки. Також, першим відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, в обґрунтування якого він зазначав, що прокурор м. Харкова ОСОБА_4 25.11.2009 року був присутнім на пленарному засіданні 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання, що підтверджується витягом з протоколу Харківської міської ради, а також листом від 18.12.2009 року №08-4/2736/2-09, яким Харківською міською радою до прокуратури міста Харкова було направлено рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора та уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та їх відповідність наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 29.3. Додатку 2 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 25.11.2009 р. № 281/09 ОК "ЖБК "Самшит" передано у власність земельну ділянку площею 0,1377 га, земельну ділянку площею 0,6239 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Авіаційній, 32, 32-А, 39 та земельну ділянку площею 0,3558 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Авіаційній, 32, 32-А (Дзержинський район) в межах, які визначені договорами оренди землі, реєстраційний № 25 від 07.03.2008 року, реєстраційний № 26 від 07.03.2008 року та реєстраційний № 23 від 06.03.2008 року, для експлуатації та обслуговування житлових будинків.

На підставі вказаного рішення, Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (Управління Держкомзему у м. Харкові) ОК «ЖБК «Самшит» були видані державні акти на право власності на земельну ділянку: державний акт серія ЯИ № 817315 від 31.12.2009р. на земельну ділянку площею 0,1377га; серія ЯИ № 817316 від 31.12.2009р.на земельну ділянку площею 0,3558га; серія ЯИ № 817317 від 31.12.2009р. Цільове призначення земельних ділянок за вказаними актами для експлуатації та обслуговування житлових будинків. (а.с. 12-14)

Звертаючись до господарського суду, прокурор зазначав, що в ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок Харківською міською радою, прокуратурою Дзержинського району було встановлено, що рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.11.2009 р. № 281/09, зокрема, п. 29.3. Додатку №2 якого ОК "ЖБК "Самшит" було надано у власність земельну ділянку площею 0,1377 га, земельну ділянку площею 0,6239 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Авіаційній, 32, 32-А, 39 та земельну ділянку площею 0,3558 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Авіаційній, 32, 32-А (Дзержинський район) для експлуатації та обслуговування житлових будинків, прийнято всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст. ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. №186. Також прокурор вважав, що ОК ЖБК "Самшит" в розумінні положень глави 5 ЖК та ст.41 ЗК України та за організаційно-правовою формою створення не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом, що відображено у п.1.1. його статуту та у реєстраційній картці форми 1 кооперативу. За твердженням прокурора, вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, його фактична мета створення, порядок створення, організації та діяльності, не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу. Члени кооперативу не мають права на поліпшення житлових умов, статут кооперативу не відповідає Примірному статуту, у статуті не визначено кількість квартир, список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації. До того ж, прокурор зазначав, що Харківська міська рада при прийнятті оспорюваного рішення була зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК «ЖБК «Самшит» відповідно до Житлового кодексу України та Примірного статуту, чого здійснено не було.

Отже, на думку прокурора, спірний пункт 29.3. додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 25.11.2009 р. № 281/09 прийнято всупереч вимогами ст. 41 ЗК України, ст. ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, що є підставою для його скасування та визнання незаконним. Також просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на підставі незаконного рішення та зобовязати ОК «ЖБК «Самшит» передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянки площею 0,6239 га з кадастровим номером :07:015:0003 земельну ділянку площею 0,1377 га з кадастровим номером: :07:016:0010, земельну ділянку площею 0,3558 га з кадастровим номером :07:010:0024, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Авіаційна, 39, за актом прийому-передачі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом заявлених позовних вимог у даній справі є вимога прокурора визнання незаконним та скасування п. 29.3. додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд від 25.11.2009 р. № 281/09; визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817317 площею 0,6239 га з кадастровим номером: :07:015:0003, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817315 площею 0,1377 га з кадастровим номером :07:016:0010, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817316 площею 0,3558 га з кадастровим номером :07:010:0024 та зобовязання ОК «ЖБК «Самшит» передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти вказані земельні ділянки, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Авіаційна, 39, за актом прийому-передачі.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 41 ЗК України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Як на підставу заявлених позовних вимог, прокурор, посилався на те, що надання земельної ділянки ОК ЖБК "Самшит" на підставі рішення Харківської міської ради відбувалось із порушенням приписів ст. 41 ЗК України, ст.ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту, оскільки під час його прийняття, Харківською міською радою не було зясовано мету та підстави створення ЖБК, порядок організації його діяльності та правовий статус відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту. Обґрунтовуючи свої вимоги посилався на постанову Верховного Суду України від 17.06.2014 р. у справі №21-195а14.

Так, нормами ст. 133 Житлового Кодексу ОСОБА_5 РСР закріплено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного і кооперативу і одержати в ньому квартиру.

У відповідності до ст. 137 Житлового Кодексу ОСОБА_5 РСР, житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих ОСОБА_3 народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях.

Рішення про організацію кооперативів при підприємствах, установах, організаціях

приймаються з урахуванням пропозицій трудових колективів. , '

Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється Законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства ОСОБА_5 РСР.

Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується ОСОБА_3 Міністрів ОСОБА_5 РСР.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку.

Згідно з ч. 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 30.04.1985 N 186 ( із змінами), житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих ОСОБА_3 народних депутатів , при підприємствах, установах ї організаціях. Рішення про організацію кооперативів при підприємствах, установах, організаціях приймаються з урахуванням пропозицій трудових колективів.

До кооперативів, що організуються при виконавчих комітетах місцевих ОСОБА_3 народних депутатів приймаються громадяни, які перебувають у відповідному виконавчому комітеті на обліку бажаючих вступити до кооперативу (у списку осіб, які користуються правом на вступ до кооперативу поза чергою).

Рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів.

Житлово-будівельний кооператив діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого виконавчому комітеті ОСОБА_3 народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу. Зміни і доповнення, що вносяться до статуту кооперативу, також підлягають реєстрації.

З дня реєстрації статуту кооператив набуває прав юридичної особи.

Частиною 2 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу визначено, що до членів кооперативу приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і перебувають на обліку бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу або користуються правом позачергового прийому до членів кооперативу, а також громадяни, зазначені у пункті 37, абзаці першому пункту 43 і абзаці першому пункту 55 цього Примірного статуту.

Незалежно від проживання у даному населеному пункті до членів кооперативу приймаються громадяни, які в установленому порядку перебувають у цьому населеному пункті на обліку бажаючих вступити до кооперативу (у списку осіб, які користуються правом на вступ до кооперативу поза чергою).

Згідно п. 16 ч. З Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу житлово-

будівельний кооператив має право одержати в установленому порядку в безстрокове

користування земельну ділянку для будівництва жилого будинку (будинків) та надвірних будівель.

Пунктом 71 ч. 6 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу передбачено, що Рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу про обрання правління та ревізійної комісії кооперативу або окремих їх членів, а також рішення Правління та ревізійної комісії про обрання керівників цих органів, у місячний строк подаються виконавчому комітетові місцевої ОСОБА_3 народних депутатів для реєстрації складу вказаних органів. Виконавчий комітет вправі відмовити в реєстрації, якщо вибори було проведено з порушенням законодавства.

Відповідно до п. 74 ч. 6 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих ОСОБА_3 народних депутатів. Виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ОСОБА_3 народних депутатів вправі скасувати рішення загальних зборів або правління кооперативу, якщо воно суперечить законодавству.

Виконавчі органи місцевого самоврядування діють на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року К 280/97-ВР, з дня прийняття якого втратив чинність ОСОБА_5 РСР "Про місцеві ОСОБА_3 народних депутатів ОСОБА_5 РСР та місцеве самоврядування" від 07.12.1990 року N 533-XII.

Відповідно до ОСОБА_3 Верховної ради України від 12.09.1991 р. № 1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Акти законодавства Союзу РСР можуть бути застосовані лише за наявності наступних умов: 1. правовідносини не врегульовані законодавством України; 2. акти не суперечать Конституції і законам України.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про правонаступництво України Закони ОСОБА_5 РСР та інші акти, ухвалені Верховною ОСОБА_3 ОСОБА_5 РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

За ст. 4 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст. 5 ЦК України).

Вказані положення ЦК України та Закону України Про правонаступництво України визначають та надають відповідь на питання пов'язане із співвідношенням і дією у часі законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів на території України в межах визначених виключно законом.

У звязку з цим, сама процедура організації діяльності та створення ЖБК у порядку, передбаченому ст. 137 ЖК УРСР та Примірним статутом не вбачається можливим, у звязку із відсутністю відповідних органів державної влади та громадських організацій за часів СРСР, на які було покладено питання організації та узгодження процедури створення житлово-будівельних кооперативів, а саме, виконавчі комітети місцевих ОСОБА_3 народних депутатів.

При цьому, колегія суддів вважає, що створення кооперативів, в тому числі житлово-будівельних, має ґрунтуватись не тільки на нормах ЖК України та Примірного статуту, а із врахуванням приписів Закону України Про кооперацію.

Так, Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, затверджений ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. № 186 та ОСОБА_5 України Про кооперацію, який набрав чинності 27.08.2003 були прийняті у різних часових межах, а тому підстав для застосування їх як загального та спеціального закону, або законодавчого і підзаконного нормативно-правового акту, який конкретизує зміст Закону не вбачається.

Крім того, за перехідними положеннями Закону України Про кооперацію, Примірний статут не може застосовуватись до відносин пов'язаних із діяльністю житлово-будівельних кооперативів (надалі - ЖБК) оскільки відповідно до ст. 41 означеного Закону кооперативи та кооперативні об'єднання, які створено до набрання чинності цим Законом, зобов'язані протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свої статути у відповідність із цим Законом. До приведення статутів у відповідність із цим Законом кооперативи та кооперативні об'єднання керуються положеннями діючих статутів у частині, що не суперечить цьому Закону, Кабінету Міністрів України протягом року з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати на розгляд Верховної ОСОБА_3 України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

З урахуванням викладеного, вказані положення Закону також означають те, що Примірний статут не може регулювати діяльність та висувати вимоги до змісту статутів кооперативів які були створені після набрання чинності Законом України Про кооперацію, тобто після 27.08.2003.

Таким чином, ОСОБА_5 України Про кооперацію та Примірний статут не співвідносяться між собою як законодавчий та підзаконний акти, або навпаки. Цивільно-правове регулювання даних відносин здійснюється виключно Законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правова позиція щодо співвідношення загального та спеціального закону і закону та підзаконного нормативно-правового акту викладена в постанові Верховного суду України від 10.04.2007 по справі 21-550во06.

Таким чином, ОСОБА_5 України Про кооперацію є спеціальним законом, який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні.

Так, правові підстави позовних вимог прокурора ґрунтуються на нормах Житлового кодексу УРСР від 30.06.1983 р. № 5464-Х та Примірного Статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. № 186. Згідно із п. 1 цієї ОСОБА_6 Примірний статут був затверджений на підставі ст. 137 ЖК УРСР.

Отже, при розгляді цієї справи, суд, на підставі ст. 4 ГПК України має застосовувати акти, їх окремі норми (ЖК та Примірний статут), які не суперечать законодавству України.

За даними, що містяться в Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, датою державної реєстрації ОК ЖБК "Самшит" є 15.10.2009 р.

Таким чином, на час створення ОК ЖБК "Самшит" , діяв ОСОБА_5 України "Про кооперацію", положення якого не містять вказівок на обовязкове дотримання 2-м відповідачем умов, викладених у статтях 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірному статуті, на які посилається прокурор.

Колегія суддів також зазначає, що господарську діяльність кооперативів врегульовано ГК України (глава 10), ЦК України (параграф 2 глава 8), Законом України Про кооперацію, Законом України Про споживчу кооперацію, Законом України Про сільськогосподарську кооперацію, із змінами та доповненнями, та іншими нормативно-правовими актами. Кооперативи самостійно визначають основні види та напрями своєї господарської діяльності. Вони можуть створюватися і діяти у галузі промисловості, будівництва, на транспорті, в торгівлі й громадському харчуванні, побутовому обслуговуванні, медицині та інших галузях господарської діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України Про кооперацію кооперативи - це система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю (стаття 3 Закону України Про кооперацію).

Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану (ст. 6 Закону України Про кооперацію). Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооперативи - це родове поняття, що містить ознаки, притаманні усім передбаченим чинним законодавством України видам кооперативів. Загальними ознаками, що дозволяють віднести кооперативи до особливої організаційно-правової форми, є те, що вони створюються шляхом добровільного об'єднання громадян і мають на меті вирішення економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

При створенні кооперативу, насамперед, важливо визначити його тип, якщо кооператив буде проводити господарську діяльність з метою одержання прибутку - то він буде відноситися до типу виробничого кооперативу, а якщо кооператив буде надавати послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку - то він буде відноситися до типу обслуговуючий або споживчий. Після цього кооператив визначається, за яким напрямом діяльності він буде працювати (житловим, житлово-будівельним, садово-городнім, гаражним, торговельно-закупівельним, транспортним, освітнім, туристичним, медичним тощо).

Відповідно до статті 94 ГК України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

Порядок створення кооперативу регулюється ст. 7 та ст. 15 Закону України Про кооперацію, якою встановлено, що кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників.

Рішення про створення кооперативу приймається його установчими зборами. Чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи. При створенні кооперативу складається список членів та асоційованих членів кооперативу, який затверджується загальними зборами.

Так, дослідженням Статуту ОК ЖБК "Самшит" встановлено, що його затверджено рішенням установчих зборів засновників Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Самшит" ЖБК Омега, протокол від 02.10.2009 року.( а.с. 15)

15.10.2009 виконавчим комітетом Харківської міської ради проведено державну реєстрацію Статуту юридичної особи - ОК ЖБК "Самшит" . (а.с.17-25).

Пунктом 1.1. Статуту встановлено, що Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Самшит" в організаційно-правовій формі обслуговуючого кооперативу, створений його засновниками на добровільних засадах , базуючись на нормах Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР, на підставі Закону України Про кооперацію та у відповідності із чинним законодавством України.

За напрямом діяльності кооператив є житлово-будівельним кооперативом.

У відповідності до п. 2.1. кооператив є юридичною особою. Статус юридичної особи кооператив набуває з дня його державної реєстрації.

За приписами п.п. 2.6. пункту 2 Статуту, кооператив може набувати прав на землю згідно діючого законодавства. Земля може бути передана кооперативу на умовах оренди, або безоплатно у власність. Кооператив також може набувати право власності на землю за цивільно-правовими угодами.

У відповідності до п. 3.2., п. 3.2.1., кооператив створений засновниками, якими є громадяни України: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Згідно із п. 3.1. Статуту, кооператив організується з метою забезпечення житлом (будівництва житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

У відповідності до розділу 4 Статуту, до прав та обовязків кооперативу ОК ЖБК "Самшит" віднесено, зокрема, одержання у власність в установленому порядку у власність або в користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку (будинків) та надвірних будівель, а у відповідності до розділу 5 Статуту, члени кооперативу повинні додержуватись правил забезпечення належного утримання будинків та прибудинкових територій, виконувати експлуатацію і ремонт жилого будинку (будинків), сплачувати внески власниками квартир, забезпечувати безперебійну роботу інженерного обладнання, забезпечувати виконання вимог Статуту кооперативу, тощо.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності ОК ЖБК "Самшит" є комплексне обслуговування обєктів.

Як вже зазначалось, порядок створення кооперативу регулюється статтею 7 Закону України Про кооперацію та за нормами якої встановлено, що кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників. Рішення про створення кооперативу приймається його установчими зборами. Чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи. При створенні кооперативу складається список членів та асоційованих членів кооперативу, який затверджується загальними зборами.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що нормами Закону України Про кооперацію не встановлено жодних обмежень стосовно створення ЖБК в частині наявності житлових потреб засновників або членів, вікового цензу або знаходження на квартирному обліку, тощо.

Таким чином, дослідженням наявного в матеріалах справи положення Статуту ОК ЖБК "Самшит" встановлено, що мета, підстави створення та напрямки діяльності кооперативу не суперечить вимогам ані Закону України Про кооперацію, ані Житлового кодексу ОСОБА_5 РСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції про безпідставне посилання прокурора на постанову Верховного Суду України від 17.06.2014 р. по справі №21-195а14, оскільки підставами позову у справі №21-195а14 є надання земельних ділянок з перевищенням встановлених повноважень щодо права розпорядження землями комунальної власності територіальних громад. До того ж, зі змісту вказаної постави вбачається, що під час перегляду Верховним Судом України вищевказаної справи №21-195а14 колегія суддів Судових палат в адміністративних, господарських та цивільних справах Верховного Суду України на підставі аналізу пункту 12 Перехідних положень, статті 41 ЗК, статей 133, 135, 137 ЖК, Примірного статуту дійшли висновку про те, що сільські, селищні та міські ради мають право розпоряджатися землями комунальної власності територіальних громад виключно в межах населеного пункту. При цьому, даючи дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність ЖБК, відповідна рада має враховувати мету створення такого кооперативу, порядок його організації та діяльності відповідно до вимог ЖК та Примірного статуту. Крім того, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, в ході розгляду справи №21-195а14 жоден з учасників процесу на норми Закону України "Про кооперацію" як на правову підставу своїх вимог та/або заперечень не посилався та не наводив положень цього Закону та їх співвідношення з нормами пункту 12 Перехідних положень, статті 41 ЗК, статей 133, 135, 137 ЖК, Примірного статуту.

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити на тому, що відповідно до статей 7 та 15 Закону України Про кооперацію рішення про створення кооперативу приймається його установчими зборами, а вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Листом Державного комітету з питань регуляторної політики та підприємництва від 03.10.2005 N 8584 визначено, що державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, оскільки законами України Про місцеве самоврядування в Україні та Про кооперацію не встановлено особливостей державної реєстрації житлово-будівельних і гаражних кооперативів, то їх реєстрація відбувається в порядку, визначеному Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Водночас слід зазначити, що ОСОБА_5 України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців набрав чинності до моменту вступу у дію Закону України Про кооперацію.

Статтею 24 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців визначено перелік документів, що подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, з визначенням додаткового пакету документів для окремих видів юридичних осіб.

Зокрема, за приписами ст. 24 вказаного Закону, для проведення державної реєстрації юридичної особи засновник (засновники) або уповноважена ними особа повинні особисто подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації юридичної особи; копію рішення засновників або уповноваженого ними органу про створення юридичної особи у випадках, передбачених законом; два примірники установчих документів; документ, що засвідчує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації юридичної особи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_5 України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців жодних особливостей для державної реєстрацію кооперативу (житлово-будівельного) не містить, як не містить будь-якої заборони, обмежень, або умов щодо реєстрації ЖБК за наявності житлових потреб засновників або його членів, вікового цензу, тощо.

За змістом п. п. 4 ст. 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено повноваження щодо реєстрації житлово-будівельних і гаражних кооперативів, але не встановлено особливостей щодо їх реєстрації.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, здійснює реєстрацію (легалізацію) об'єднань громадян (у тому числі професійних спілок та їх об'єднань), благодійних організацій, політичних партій, творчих спілок та їх територіальних осередків, адвокатських об'єднань, торгово промислових палат, асоціацій органів місцевого самоврядування, інших установ та організацій, визначених законом, та видає виписку з Єдиного державного реєстру, оформлену державним реєстратором відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за місцезнаходженням юридичної особи.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців передбачено підстави та порядок відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи, серед яких, зокрема, вказано невідповідність установчих документів вимогам частини третьої статті 8 цього Закону (установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом).

Відповідно до статті 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За поясненнями наданими першим відповідачем, на підтвердження правового статусу як зареєстрованої юридичної особи ОК ЖБК "Самшит" було надано до Харківської міської ради виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що цілком відповідає вимогам Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців

Враховуючи, що державна реєстрація другого відповідача на час розгляду справи не була скасована у встановленому законом порядку, а установчі документи ОК ЖБК "Самшит" не були визнані недійсними, колегія суддів вважає, що установчі документи ОК ЖБК "Самшит" відповідають вимогам чинного законодавства, а тому у Харківської міської ради були відсутні правові підстави для відмови в передачі у власність ОК ЖБК "Самшит" спірних земельних ділянок.

Крім того, сукупність проведеного аналізу нормативно-правових актів, якими врегульовано спірні правовідносини, дають колегії суддів дійти висновку, що найменування ОК "ЖБК "Самшит" визначає його тип та напрям діяльності відповідно до різновидностей юридичних осіб та організаційно-правових форм кооперативу, що узгоджується із п. 1.2. Вимоги щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, від 09.06.2004, № 65, відповідно до якого, назва юридичної особи може складатися з власної назви юридичної особи, а також містити інформацію щодо мети діяльності, виду, способу утворення, залежності юридичної особи та інших відомостей згідно з вимогами до найменування окремих організаційно-правових форм суб'єктів господарювання, установлених Цивільним та Господарським кодексами України та законами України. Юридична особа, крім повного найменування, може мати скорочене найменування.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими доводи прокурора стосовно того, що ОК "ЖБК "Самшит" не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом, оскільки поняття обслуговуючий кооператив та житлово-будівельний кооператив характеризують тип і напрям діяльності кооперативу та не є тотожними.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що предметом позову фактично є вимоги про визнання незаконним та скасування п. 29.3. додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.11.2009 р. № 281/09, а також визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817317 площею 0,6239 га з кадастровим номером: :07:015:0003, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817315 площею 0,1377 га з кадастровим номером :07:016:0010, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817316 площею 0,3558 га з кадастровим номером :07:010:0024.

Так, наявні матеріали справи свідчать про те, що згідно Договорів купівлі-продажу від 06.11.2009р. № 2185, № 2189, № 2193 укладених з ТОВ Слобожанська Гуманітарна Школа, що містяться в матеріалах справи, на час ухвалення спірного рішення Харківською міською радою, у власності ОК ЖБК Самшит перебували житлові будинки літ. А-2 площею 661,6кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Авіаційна, 32; житловий будинок літ. А-1 площею 115,7кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Авіаційна, 39; житловий будинок літ. А-2 площею 574,4кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Авіаційна, 32-А.

Пунктом 29.1. оскаржуваного рішення, Харківської міською радою було припинено ТОВ СЛОБОЖАНСЬКА ГУМАНІТАРНА ШКОЛА право користування земельними ділянками площею 0,7616 га (в тому числі: ділянка № 1 площею 0,1377 га, ділянка № 2 площею 0,6239 га) по вул. Авіаційній, 32, 32-А, 39 та площею 0,3558 га по вул. Авіаційній, 32, 32-А за його добровільною відмовою (лист від 06.11.2009 р. № 38).

У відповідності до спірного п. 29.3. рішення, Харківською міською радою було передано ОК ЖБК САМШИТ у власність земельну ділянку площею 0,1377 га, земельну ділянку площею 0,6239 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Авіаційній, 32, 32-А, 39 та земельну ділянку площею 0,3558 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Авіаційній, 32, 32-А (Дзержинський район) в межах, які визначені договорами оренди землі, реєстраційний № 25 від 07.03.2008 року, реєстраційний № 26 від 07.03.2008 року та реєстраційний № 23 від 06.03.2008 року, для експлуатації та обслуговування житлових будинків.

За таких обставин, наявність у власності кооперативу житлових будинків на момент ухвалення рішення, по-перше, підтверджує відповідність отримання земельної ділянки меті кооперативу, яка передбачає експлуатацію житлових будинків, а по-друге свідчить про наявність у ОК ЖБК САМШИТ права на отримання земельної ділянки у власність на підставі ст. 41 ЗК України, для експлуатації та обслуговування наявних у власності кооперативу житлових будинків.

Приписами частини 2 статті 144 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

17.06.2014 Верховним Судом України була прийнята ОСОБА_6 по справі №21-195а14 у відповідності до якої колегія суддів судових палат в адміністративних, господарських та цивільних справах на підставі аналізу п.12 Перехідних положень, ст.41 ЗК України, ст..ст.133, 135, 137 ЖК УРСР, Примірного статуту дійшли висновку, що сільські, селищні та міські ради мають право розпоряджатися землями комунальної власності територіальних громад виключно в межах населеного пункту. При цьому, даючи дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність ЖБК, відповідна рада має враховувати мету створення такого кооперативу, порядок його організації та діяльності відповідно до вимог ЖК УРСР та Примірного статуту.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

З урахуванням викладеного, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та в оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14, а також застосовано ВГСУ також під час розгляду справи №910/3829/14 від 19.02.2015 року.

За таких обставин, з урахуванням положень, викладених у рішенні Конституційного суду України 16.04.2009р. N 7-рп/2009 та постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14, прийняте Харківською міською радою, як субєктом владних повноважень рішення про передачу ОК ЖБК "Самшит" у власність земельних ділянок, в межах, які визначені договорами оренди землі, в частині його оскарження, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. При цьому, скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у ОК ЖБК "Самшит" виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що Законом України від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі Конвенція) та Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 закріплено обов'язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_6 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ОК ЖБК "Самшит" отримав у власність земельну ділянку площею 0,1377 га, земельну ділянку площею 0,6239 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Авіаційній, 32, 32-А, 39 та земельну ділянку площею 0,3558 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Авіаційній, 32, 32-А (Дзержинський район) в м. Харкові.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії" (Stretch v. United Kingdom, 44277/98) визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна (на підставі того, що державний орган порушив закон при укладенні договору) є неприпустимим.

Отже, при застосуванні законодавства про захист права власності є межі допустимого (розумного) втручання держави в справи власника. Власник може володіти, користуватися і розпоряджатися майном у межах, передбачених законом. А оскільки закон є продуктом передусім державної діяльності, можна тлумачити цей принцип як можливість використання майна на свій розсуд у межах, передбачених державою, або в межах, передбачених державою та закріплених у законі.

У справі, яка розглядається, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну та повернення у власність територіальної громади землі, яка вибула з її власності.

У відповідності до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об'єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

З позиції Європейського суду позбавлення майна згідно із другою нормою може бути виправданим тільки якщо доведена, крім іншого, наявність інтересів суспільства та умов, передбачених законом. Більше того, будь-яке втручання у володіння майном повинно задовольняти принцип пропорційності. Європейський суд неодноразово зазначав, що повинен бути встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав індивіда. Відчуження власності, яке здійснюється відповідно до законодавчої, соціальної, економічної політики чи з іншою метою, може відповідати суспільним інтересам, навіть якщо суспільство в цілому безпосередньо не використовує цю відчужену власність або не володіє нею.

Зважаючи на позицію, викладену у рішеннях Європейського суду з прав людини, судова колегія вважає, що принципи пропорційності та балансу інтересів територіальної громади м. Харкова та членів 2-го відповідача, які є її частиною, не порушені, оскільки діяльність кооперативу спрямована не тільки на експлуатацію та управління житловим комплексом, а й у тому числі на забезпечення житлом членів кооперативу, які виявили бажання та вступили до ЖБК Омега. Тобто задоволення вимог позивача призведе до того, що держава втрутиться в справи власника та позбавить другого відповідача права власності на земельну ділянку.

Крім того положеннями ст. 140 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку, передбачений ст. 140 Земельного кодексу України, є вичерпним.

Отже, слід дійти висновку про те, що такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, Земельним кодексом України не передбачено.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 12.09.2012 року у справі № 6-71цс12.

Стосовно заявлених прокурором вимог про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817317 площею 0,6239 га з кадастровим номером: :07:015:0003, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817315 площею 0,1377 га з кадастровим номером :07:016:0010, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №817316 площею 0,3558 га з кадастровим номером :07:010:0024 та зобовязання ОК ЖБК "Самшит" передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянки площею 0,6239 га з кадастровим номером :07:015:0003 земельну ділянку площею 0,1377 га з кадастровим номером: :07:016:0010, земельну ділянку площею 0,3558 га з кадастровим номером :07:010:0024, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Авіаційна, 39, за актом прийому-передачі, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування п. 29.3. додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.11.2009 р. № 281/09, а тому приходить до висновку про відмову в їх задоволенні.

Таким чином, враховуючи недоведеність з боку прокурора порушень першим та другим відповідачами норм чинного законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акту, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність), ненадання доказів, що підтверджують невідповідність Статуту ОК ЖБК "Самшит" вимогам ЖК УРСР та Примірного статуту, ненадання доказів невідповідності віку осіб, які є засновниками ОК ЖБК "Самшит" відповідно до протоколу установчих зборів від 02.10.2009 року та Статуту ОК ЖБК "Самшит", а також їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, відсутність фактичного та правового обґрунтування позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування п. 29.3. додатку 1 до рішення 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.11.2009 р. № 281/09, яким надано у власність земельну ділянку Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Самшит" є недоведеними та необґрунтованими, у звязку з чим задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи також вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції другим відповідачем було заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності, в обґрунтування якого другий відповідач посилався на обізнаність органів прокуратури стосовно наявності спірного рішення міської ради від 25.11.2009 р. № 281/09 з часу його прийняття, посилаючись при цьому на протокол пленарного засідання сесії Харківської міської ради від 25.11.2009 року, з якого вбачається, що на пленарному засіданні був присутній прокурор м. Харкова ОСОБА_4

Враховуючи заявлене клопотання, колегія суддів зазначає, що у п. 2.2. постанови Пленуму №10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів Вищим господарським судом України надано розяснення, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За результатами розгляду позовних вимог прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про відмову у їх задоволенні через необґрунтованість та недоведеність. Вказані обставини унеможливлюють застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, про що правомірно було зазначено судом першої інстанції.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Господарського суду Харківської області, викладених в рішенні від 28.09.2015 у справі № 922/4116/15.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

У пункті 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» що якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або залишити позов чи скаргу без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Відповідно до п. 4.6. постанови, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи викладене, а також керуючись приписами ст. 44, 49, 99 ГПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з прокурора на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 2679,60 грн. (дві немайнові вимоги) за розгляд апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м. Харків залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2015 р. у справі № 922/4909/15 залишити без змін.

3. Стягнути з Прокуратури Харківської області, м. Харків (61050, Харківська обл., м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, б. 4, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, код отримувача 37999654, банк одержувача - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, рахунок 2003, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 2679,60 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

ОСОБА_6 набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Тарасова І. В.