донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.12.2015р. справа №908/4022/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (за довіреністю від 21.01.2015р.);
від відповідача: ОСОБА_6 (керівник згідно витягу з ЄДРЮОФОП)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від03.09.2015р. (повний текст підписано 11.09.2015р.)
по справі№908/4022/15 (суддя Попова І.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування», м. Запоріжжя
простягнення 377638,74грн. основного боргу за субліцензійним договором №140626 від 26.06.2014р., 122963,49грн. курсової різниці, 94161,51грн. пені, 115734,90грн. втрат від інфляції грошових коштів, 6323,48грн. 3% річних.
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна», м.Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування», м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення 377638,74грн. основного боргу за субліцензійним договором №140626 від 26.06.2014р., 122963,49грн. курсової різниці, 94161,51грн. пені, 115734,90грн. втрат від інфляції грошових коштів, 6323,48грн. 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. (повний текст підписано 11.09.2015р.) у справі №908/4022/15 позовні вимоги було задоволено частково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» 377638,74грн. основного боргу, 55184,53грн. пені, 115734,51грн. втрат від інфляції грошових коштів, 6323,48грн. 3% річних.

Рішення місцевого суду було вмотивоване доведеністю факту існування заборгованості Відповідача за субліцензійним договором №140626 від 26.06.2014р., а також встановленням безпідставності заявленої Позивачем вимоги про стягнення 122963,49грн. курсової різниці з огляду на неможливість встановлення вказаної у формулі визначення курсової різниці дати платежу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області та припинити провадження у справі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає укладення субліцензійного договору №140626 від 26.06.2014р. під впливом обману, що в свою чергу виключає виникнення у нього обовязків з оплати передбачених договором платежів, необґрунтовану відмову суду у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Господарським судом м. Києва справи про розірвання цього договору та неналежна оцінка судом статутних документів сторін, оскільки керівник Скаржника не мав права підписання договорів на відповідну суму.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Татенко В.М. та Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. у справі №908/4022/15 апеляційна скарга була повернута заявникові на підставі п.3 ст.97 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач після виправлення недоліків, повторно звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. по справі №908/4022/15.

Розпорядженням від 12.11.2015р. у звязку з перебування у відрядженні судді Черноти Л.Ф. її було замінено у складі судової колегії на суддю Радіонову О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.11.2015р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 15.12.2015р. о 11.50год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засіданні 15.12.2015р. підтримав аргументи і доводи апеляційної скарги у повному обсягу.

Представник Позивача проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві (а.с.а.с.113-120 т.2), а також представив визначені ухвалою апеляційного суду від 12.11.2015р. відомості з підтверджуючими доказами стосовно поточного стану провадження у повязаних судових справах (а.с.а.с.111-135 т.2) та на запитання головуючого підтвердив, що додаток №2 до субліцензійного договору №140626 від 26.06.2014р. (а.с.а.с.22, 23 т.1).

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 26.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (Ліцензіат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» (Субліцензіат) був укладений субліцензійний договір №140626 (Договір а.с.а.с.14-17 т.1), відповідно до п.1.1 якого Ліцензіат в порядку та на умовах договору за винагороду (роялті) надає Субліцензіату право на користування програмним забеспеченням, перелік якого зазначено в додатках до договору.

В п.1.2 договору, сторони узгодили, що ліцензія, яка надається за договором, є невиключною.

Строк, відповідно до п.1.5 договору, на який надаються права, визначений додатками до цього договору, що є його невідємними частинами. Територія на якій надаються права - територія України.

Умовами п. 3.1 договору визначено, що загальний розмір винагороди за ліцензії (роялті) та порядок її здійснення погоджується сторонами у відповідному додатку до цього Договору. Платіж здійснюється без ПДВ відповідно до пп. 196.1.6 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України.

Згідно з п.3.2 договору, роялті сплачується Субліцензіатом на підставі даного договору у строки, вказані у відповідних додатках до цього договору, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок ліцензіата.

За умовами розділу 4 означеного договору дозвіл на використання ліцензій надається шляхом надання Субліцензіату доступу до сайту https://www.microsoft.com.licensing/servicecentr/, про що сторони складають акт приймання-передачі ліцензій відповідно до додатків до цього договору (п.4.1.). У разі якщо впродовж 10 календарних днів з дня надання Субліцензіату акта приймання-передачі ліцензій, Субліцензіат такий акт не підписав та не повернув його Ліцензіату або в цей же строк Субліцензіат не надав письмову обґрунтовану, мотивовану відмову від підписання такого акту, то зобовязання, виконані Ліцензіатом, вважаються прийнятими Субліцензіатом відповідно до акту приймання-передачі ліцензій, що підписаний Ліцензіатом в односторонньому порядку і без жодних ліцензій (п.4.2.).

Положеннями п. 5.2 договору сторони запровадили неустойку на користь Ліцензіата у разі порушення Субліцензіатом встановлених договором розміру та строків внесення винагороди, у вигляд пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 7.1. договору сторони передбачили можливість виконання всіх повідомлень, запитів вимог або будь-якої іншої кореспонденції за цим договором електронною поштою та, за необхідності, в письмовій формі українською мовою та доставкою курєром, передплаченим рекомендованим поштовим відправленням відповідній стороні за поштовими та електронними адресами, вказаними у реквізитах сторін даного договору. Разом із тим, за змістом п.10.3 договору, доповнення та зміни до договору мають силу, якщо вони укладені в письмовій формі та підписані сторонами та скріплено печатками сторін.

В п.9.1 договору сторони узгодили, що договір вступає в силу з дня його підписання сторонами і діє до 30.06.2017р., а в частині розрахунків до їх повного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2014р. сторонами був укладений ОСОБА_7 № 1 до договору (а.с.а.с. 15(зворотна сторона) 17 т.1), відповідно до п. 2 якого погоджено перелік ліцензій, які надаються, зокрема, на 1-й квартал з 01.07.2014р. по 30.09.2014р., 2-й квартал з 01.10.2014р. по 31.12.2014р., 3-й квартал з 01.01.2015р. по 31.03.2015р., на 4-й квартал з 01.04.2015 р. по 30.06.2015р. вартістю в розмірі 76550,84грн. за кожний квартал.

У п. 3 ОСОБА_7 № 1 зазначено, що дозвіл на використання вищезазначеного Програмного забезпечення надається Субліцензіату за актами приймання-передачі ліцензій в порядку, що передбачений статтею 4 договору.

Згідно п.5 ОСОБА_7 №1 сума роялті за весь період, у відповідності до переліку, наведеному в пункті 2, є еквівалентом 76633,22 доларів США за Курсом долара на дату підписання, що становить 1198,71грн. за 100 доларів США.

В пункті 6 ОСОБА_7 № 1 сторонами було погоджено графік здійснення оплат, зокрема, роялті за 1-й квартал сплачується не пізніше 20.07.2017р., за 2-й квартал не пізніше 20.10.2014 р., за 3-й квартал не пізніше 20.01.2015 р., за 4-й квартал 20.04.2015 р. в розмірі 76550 грн. 84 коп. за кожний квартал.

При цьому, п.8 цього ОСОБА_7 містять умову про те, що у випадку зміну (збільшення/зменшення) курсу долара, за наявності письмової вимоги будь-якої із сторін сума курсової різниці, що підлягає сплаті Субліцензіатом або у випадку її відємного значення поверненню Ліцензіатом, протягом 5 банківських днів з дати отримання такої вимоги, підлягає перерахунку по наступній формулі: С= Вх(К2/К/1)-В, де:

С сума курсової різниці в національній валюті України;

В оплачена Субліцензіатом сума роялті (або часткова сума роялті) в національній валюті України;

К1 вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з Курсом долару на дату підписання даного договору або відповідної додаткової угоди про продовження терміну дії данного договору;

К2 вартість 100 доларів США в національній валюті України згідно з Курсом долару США на дату здійснення Субліцензіатом платежу.

За результатами визначення по вищевказаній формулі розміру курсової різниці, що підлягає сплаті (доплаті/відшкодуванню), сторони підписують акт узгодження цін ліцензій, а визначена за перерахунком по вище вказаній формулі сума курсової різниці підлягає сплаті відповідною стороною впродовж 10 календарних днів з наступного дня, що йде за днем отримання письмової вимоги іншої сторони.

В матеріалах справи також містяться акти приймання-передачі ліцензій №1 від 07.07.2014р.(а.с.18 т.1), № 2 від 02.10.2014р.(а.с.19 т.1), № 4 від 31.12.2014р.(а.с.20 т.1), № 5 від 17.04.2015р.(а.с.21), при чому акти №№1,2 підписані та скріплені печатками обох сторін, а акти №№ 4, 5 лише Позивачем. Водночас, акти №№4 і 5 були скеровані Відповідачеві електронною поштою, що вбачається з наданих Позивачем пояснень і підтверджуючих документів (а.с.а.с.91-123 т.1).

Також, в справі міститься ОСОБА_7 №2 до субліцензійного договору від 25.09.2014р. (а.с.а.с.22,23 т.1), відповідно до якого Ліцензіат надає Субліцензіату ліцензії, зокрема, на 1-й період з 01.10.2014р. по 30.06.2015р. на суму 56125,20грн., 2-й період з 01.07.2015р. по 30.06.2016р. на суму 74833,50грн., 3-й період з 01.07.2016р. по 30.06.2014р. на суму 74833,50грн. Проте, даний додаток, не був підписаний уповноваженим представником Субліцензіата та не скріплений його печаткою, а лише був скерований йому електронною поштою. Більш того, матеріали справи не містять доказів надсилання підписаного і скріпленого печаткою Позивача ОСОБА_7 №2 на адресу Відповідачеві звичайною поштою або курєром, тоді як умови субліцензійного договору не містять положень щодо використання електронних підписів.

Між тим, попри відсутність підписаного сторонами ОСОБА_7 №2, Позивачем був складений та скерований Відповідачеві електронною поштою акт №3 приймання-передачі ліцензій датований 29.10.2014р. (а.с.24 т.1), за змістом якого Ліцензіат передав, а Субліцензіат отримав тимчасові ліцензії на суму 56125,20грн.

В ході розгляду справи, Відповідачем заявлялось клопотання за вих.№208 від 03.08.2015р.(а.с.а.с.44,45 т.1) про зупинення провадження у справі у звязку із неможливістю її розгляду до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом про розірвання субліцензійного договору №140626 від 26.06.2014р, проте у задоволенні зазначено клопотання було відмовлено. В свою чергу, з наданих Позивачем відомостей вбачається, що провадження у справі №910/18752/15 про розірвання договору Господарським судом м. Києва зупинено до вирішення спору по справі №908/4022/15 та №910/21466/15 (а.с.а.с.115, 116 т.1). Наразі, рішенням Господарського суду м. Києва від 05.11.2015р. в межах справи №910/21466/15 відмовлено у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» про визнання недійсним субліцензійного договору №140626 від 26.06.2014р.(а.с.а.с.117-122 т.2), а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкового кредитування» на вказане рішення (а.с.а.с.123-128 т.2) ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015р. (а.с.а.с.129,130 т.2) повернуто Скаржникові в порядку ст.97 Господарського процесуального кодексу України. Зі змісту рішення вбачається, що законність вказаного договору Субліцензіатом оспорювалась саме через вчинення на його думку обману з боку Ліцензіата.

Наразі, в матеріалах справи не містяться докази сплати Відповідачем заборгованості за субліцензійним договором №140626 від 26.06.2014р. у сумі 377638,74грн. За таких обставин Господарський суд Запорізької області частково задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна».

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного субєктивного права або інтересу, порушення такого субєктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

В розглядуваному випадку, захищуване субєктивне право Позивача ґрунтується на субліцензійному договорі №140626 від 26.06.2014р. і полягає в отримання грошових коштів від Субліцензіату.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як правильно визначено місцевим судом, виходячи із змісту прав і обов'язків сторін та предмету за своєю правовою природою сторонами було укладено субліцензійний договір. В свою чергу, в силу приписів ст.1109 Цивільного кодексу України субліцензійний договір № 140626 від 26.06.2014р. є належною підставою для виникнення між сторонами кореспондуючих прав та обов'язків, зокрема - зі своєчасної сплати Субліцензіатом на користь Ліцензіата суми роялті за використання програмного забезпечення в порядку, зазначеному в умовах Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. За таких обставин, Субліцензіат не мав правових підстав для ухилення від виконання обов'язку зі здійснення встановленої додатками до Договору плати за використання програмного забезпечення.

Отже, невиконання встановлених умовами Договору обов'язків зі своєчасної сплати суми роялті за актами приймання-передачі ліцензії, зумовлює висновок про наявність з боку Відповідача порушення відповідного грошового зобов'язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а самого Відповідача - вважати таким, що прострочив виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

В свою чергу, за змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.5.1 субліцензійного договору № 140626 від 26.06.2014р.

За таких обставин, перевіривши правильність розрахунків розміру позовних вимог, апеляційний суд вважає правомірним і обґрунтованим висновок місцевого суду щодо доведеності заявлених позовних вимог і стягнення з Відповідача на користь Позивача плати за використання програмного забезпечення за субліцензійним договором №140626 від 26.06.2014р. за актами приймання-передачі ліцензії №1 від 07.07.2014р., №2 від 02.10.2014р., №4 від 31.12.2014р., №5 від 17.04.2015р. у розмірі 321 513,54грн. При цьому, відносно актів приймання-передачі, які не були підписані сторонами, але були скеровані на електрону пошту та визначені ними ліцензії передбачені укладеним додатком №1, апеляційний суд наголошує, що відсутність заперечень з боку Відповідача з приводу таких актів за змістом п.4.2. договору зумовлює можливість їх врахування у якості належних доказів виконання зобовязань Ліцензіатом.

Між тим, щодо стягнення заборгованості за актом №3 від 29.10.2014р. згідно ОСОБА_7 №2 у розмірі 56 125,20грн., апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів укладення сторонами цього додатку, а саме його примірника, підписаного уповноваженими представниками сторін. Дійсно, ОСОБА_7 №2 опосередковує угоду про зміну (доповнення) початкових умов, визначених ОСОБА_7 №1 до договору та згідно із п.10.3 такого договору повинен бути укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками та скріплений печаткою сторін.

В даному випадку, матеріалах справи містять тільки відомості про відправку Позивачем електронною поштою Відповідачу тексту ОСОБА_7 №2 до договору, що за змістом п.7.1 цього договору передбачено для повідомлень, проте така відправка (отримання Відповідачем на електронну пошту) не є достатнім доказом укладення між сторонами відповідної угоди в розумінні ст.ст. 638, 641, 642 та 654 Цивільного кодексу України. За висновком апеляційного суду, положення п.п.4.1., 10.3. договору безпосередньо дають підстави для тверджень про те, що додатки до договору із визначенням переліку ліцензій мають бути підписані і скріплені печаткою сторін, а їх укладання саме в такій формі і спосіб (на який не розповсюджується загальні положення п.7.1. щодо надсилання повідомлень) має передувати складанню і підписанню актів про передачу таких визначених ліцензій.

Отже, надсилання Позивачем електронною поштою у подальшому Відповідачеві згідно означеного додатку акту приймання-передачі ліцензії №3 від 29.10.2014р. не може вважатися доказом виконання обовязку Ліцензіатом за надання відповідної ліцензій і в контексті п. 4.2. договору, адже, на відміну від непідписаних Відповідачем актів приймання-передачі за додатком №1, такий акт згідно із п.4.1. договору не ґрунтуватися на наявному (укладеному) додатку і сам по собі (акт №3) Субліцензіатом також не підписаний.

Вказані обставини та їх правова оцінка зумовлює висновок про відсутність у Позивача субєктивного права на отримання грошових коштів (роялті) з оплати ліцензії, згаданій у непідписаних додатку №2 від 25.09.2014р. та акту №3 від 29.10.2014р., а отже не можливість порушення такого права Відповідача та примушення в судовому порядку всупереч ч.1 ст.19 Конституції України та ч.ч.1,2 ст.14 Цивільного кодексу України до виконання відсутнього грошового зобовязання шляхом стягнення відповідної суми коштів.

Таким чином, висновок місцевого суду про правомірність стягнення з Відповідача заборгованості за актом приймання-передачі №3 від 29.10.2014р. у сумі 56125,20грн та нарахованої на неї пені, інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованим та не відповідає загальним обставинам справи.

Враховуючи викладене та перерахувавши розмір заявлених Позивачем до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний суд зазначає, що стягненню підлягає сума інфляційної індексації:

- за актом приймання-передачі ліцензії №1 від 07.07.2014р., період індексації становить з серпня 2014р. по травень 2015р. із сукупним індексом інфляції 156,232%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 43 046,02грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №2 від 02.10.2014р. період індексації становить з листопада 2014р. по травень 2015р. із сукупним індексом інфляції 147,094%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 36 050,59грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №4 від 31.12.2014р. період індексації становить з лютого 2015р. по травень 2015р. із сукупним індексом інфляції 135,933%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 27 506,77грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №5 від 17.04.2015р. період індексації становить травень 2015р. із сукупним індексом інфляції 102,200%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 2 020,94грн.;

Водночас, нарахування інфляційної індексації за розрахунком Позивача до травня кожного відповідного періоду, без урахування червня, наразі є правом Позивача та не впливає на правильність визначення розміру позовних вимог в цій частині.

Таким чином, загальний розмір належних до стягнення інфляційних втрат, без врахування акту приймання-передачі №3, становить 108 624,32грн., замість стягнутих місцевим судом 115 734,51грн. Безпідставно стягнута сума інфляційних втрат становить 7 110,19грн.

Належна до стягнення сума 3% річних становить:

- за актом приймання-передачі ліцензії №1 від 07.07.2014р., період нарахування з 21.07.2014р. по 25.06.2015р. 2 139,23грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №2 від 02.10.2014р. період нарахування з 21.10.2014р. по 25.06.2015р. 1 560,38грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №4 від 31.12.2014р. період нарахування з 21.01.2015р. по 25.06.2015р. 981,53грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №5 від 17.04.2015р. період нарахування з 21.04.2015р. по 25.06.2015р. 498,31грн.

Таким чином, загальний розмір належних до стягнення 3 % річних, без врахування акту приймання-передачі №3, становить 5 179,45грн., замість стягнутих місцевим судом 6 323,48грн. Безпідставно стягнута сума 3% річних становить 1 144,03грн.

Перерахувавши розмір стягуваної Позивачем пені, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування передбаченого ст.232 Господарського кодексу України шестимісячного строку для нарахування штрафних санкцій, проте враховуючи безпідставне нарахування пені на заборгованість по акту приймання-передачі №3, сума, що підлягає стягненню становить:

- за актом приймання-передачі ліцензії №1 від 07.07.2014р., період нарахування з 21.07.2014р. по 21.01.2015р. 10 140,37грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №2 від 02.10.2014р. період нарахування з 21.10.2014р. по 21.04.2015р. 14 490,13грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №4 від 31.12.2014р. період нарахування з 21.01.2015р. по 25.06.2015р. 17 411,65грн.;

- за актом приймання-передачі ліцензії №5 від 17.04.2015р. період нарахування з 21.04.2015р. по 25.06.2015р. 9 966,29грн.

Загальний розмір належної до стягнення пені, без врахування акту приймання-передачі №3, становить 52 008,44грн., замість стягнутої місцевим судом 55 184,53грн. Безпідставно стягнута сума пені становить 3 176,09грн.

Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції розглянувши позовну вимогу про стягнення з Відповідача курсової різниці у сумі 122 963,49грн. на підставі п.8 ОСОБА_7 №1 (аналогічні положення містив і неукладений ОСОБА_7 №2) до договору від 26.06.2014р, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені вказаної вимоги, оскільки за відсутністю здійсненого Відповідачем повного чи часткового платежу з роялті у встановлених за змістом ОСОБА_7 розмірах в гривнях, відсутні дві складові формули розрахунку розміру такої курсової різниці С = В х (К2/К1) - В, а саме елементів К2 і В. В свою чергу, відсутність означених показників математично унеможливлює використання цієї формули, тоді як довільне заповнення цих значень Позивачем всупереч умов договору є неприйнятним в силу ст.ст.525, 629 Цивільного кодексу України.

Посилання Скаржника апеляційної скарги на укладення субліцензійного договору №140626 від 26.06.2014р. під впливом обману, що в свою чергу виключає виникнення у нього обовязків з оплати передбачених договором платежів, не приймається апеляційним господарським судом, оскільки визнання договору недійсним, відповідно до ст.230 Цивільного кодексу України можливе лише за наявності відповідного рішення суду, а посилання Скаржника на цей факт за відсутності такого рішення в межах даної справи не спростовує встановленої ст.204 цього Кодексу презумпції правомірності цього договору, тим більше, що рішенням Господарського суду м. Києва в межах справи №910/21466/15 від 05.11.2015р. у відповідному позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» з цих же підстав було відмолено.

Також, апеляційний суд вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки підстав необхідних для такого зупинення, відповідно до ст.79 Господарського кодексу України в даному випадку не вбачається. Окрім того, вирішення питання про розірвання зазначеного договору, в будь-якому випадку, не тягне за собою звільнення Відповідача від виконання обовязків з оплати за надані Позивачем за цим договором ліцензії.

З приводу твердження Скаржника про порушення місцевим судом норм процесуального права, а саме винесення рішення без належної правової оцінки статутних документів сторін, які судом не запрошувалися та не вивчалися, апеляційний суд зазначає, що по-перше, зазначені документи були витребувані в ухвалі суду від 08.07.2015р., а по-друге, розгляд справи судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, що узгоджується з п.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р.

Втім, з огляду на допущені місцевим судом порушення при визначені належних до стягнення сум, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги і часткового скасування переглядуваного рішення на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, та визначенням належних до задоволення позовних вимог щодо основного боргу в сумі 321 513,54грн., пені - в сумі 52 008,44грн., 3% річних - в сумі 5 179,45грн., інфляційних втрат - в сумі 108 624,32грн.

Частковість задоволення апеляційних і позовних вимог за змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює і розподіл витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги і перерозподіл витрат зі сплати судового збору за подання позову між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування», м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. (повний текст підписано 11.09.2015р.) у справі № 908/4022/15 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2015р. (повний текст підписано 11.09.2015р.) у справі № 908/4022/15 скасувати в частині стягнення основного боргу - 56125,20грн., пені - в сумі 3 176,09грн., 3% річних - в сумі 1 144,03грн., інфляційних втрат - в сумі 7 110,19грн., в цій частині прийняти нове рішення про відмову в задоволені означених позовних вимог, у зв'язку з чим викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

« 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» (69037, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, 39-А, оф. 25) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (03680, м. Київ, вул. М.Грінченка, 4-Б) основного боргу в сумі 321 513,54грн., пені - в сумі 52 008,44грн., 3% річних - в сумі 5 179,45грн., інфляційних втрат - в сумі 108 624,32грн., судовий збір в сумі 9 746,51грн.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компарекс Україна» (03680, м. Київ, вул. М.Грінченка, 4-Б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба швидкого кредитування» (69037, м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України, 39-А, оф. 25) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10 721,16грн.

4. Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази про примусове виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2015р., оформивши їх у відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

5. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим. 1. Позивачу; 2. Відповідачу; 3 у справу; 4 ДАГС; 5 ГСЗО