ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа № 926/1246/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Юрченко Я.О.

при секретарі судового засідання Швець О.В.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу Департаменту економіки ОСОБА_1 міської ради на рішення Господарського суду Чернівецької області від 08 вересня 2015 року по справі №926/1246/15 за позовом Обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» до Департаменту економіки ОСОБА_1 міської ради за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 обласної ради про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Обласне комунальне підприємство «Буковина-Фарм» звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до Департаменту економіки ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №83 від 16 квітня 2013 року (Договір) та додаткових договорів №1 та №2 до нього, укладеним між ОСОБА_1 міською радою, яка діяла від імені та в інтересах територіальної громади м. Чернівці (Орендодавець) та обласним комунальним підприємством «Аптека №100», правонаступником якого є обласне комунальне підприємство «Буковина-Фарм» (Орендар). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 обласна рада.

Позивач покликаючись на приписи ст.ст. 203, 215, 216, 761 Цивільного кодексу України зазначив, що передане в оренду майно належить до об'єктів комунальної власності, але Червоноградська міська рада неправомірно оформила право власності, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Оскільки належним власником (розпорядником) майна була і є ОСОБА_1 обласна рада, тому договір має бути укладеним саме з належним власником майна та орендна плата має сплачуватись саме на його рахунок.

Господарський суд Чернівецької області (суддя Гурин М.О.) рішенням від 08 вересня 2015 року у справі №926/1246/15 вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір оренди нерухомого майна №83 від 16.04.2013 року, укладений між Департаментом економіки ОСОБА_1 міської ради, який уповноважений ОСОБА_1 міською радою і діяв від імені та в інтересах територіальної громади м. Чернівці та Обласним комунальним підприємством «Аптека №100» (правонаступник - Обласне комунальне підприємство «Буковина-Фарм»).

3. Визнати недійсним укладений 10.09.2013р. Додатковий договір №1 до Договору оренди нерухомого майна № 83 від 16.04.2013 року, укладений між Департаментом економіки ОСОБА_1 міської ради, який уповноважений ОСОБА_1 міською радою і діяв від імені та в інтересах територіальної громади м. Чернівці та правонаступником Обласного комунального підприємства «Аптека №100» Обласним комунальним підприємством «Буковина-Фарм».

4. Визнати недійсним укладений 15.07.2014р. Додатковий договір №2 до договору оренди нерухомого №83 від 16.04.2013 року, між Департаментом економіки ОСОБА_1 міської ради, який уповноважений ОСОБА_1 міською радою і діяв від імені та в інтересах територіальної громади м. Чернівці та правонаступником Обласного комунального підприємства «Аптека №100» Обласним комунальним підприємством «Буковина-Фарм».

В апеляційній скарзі Департамент економіки ОСОБА_1 міської ради просить Львівський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 08 вересня 2015 року по справі №926/1246/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю за необґрунтованістю та безпідставністю. Скаржник вважає, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права за неповного зясування обставин, які мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначає, що на момент укладення договору оренди право власності було зареєстроване за територіальною громадою м. Чернівці і це встановлено судом. Тобто на день укладення договору власником була територіальна громада міста Чернівці, що на час укладення договору ніким не оспорювалось.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, просить оскаржуване рішення залишити без змін з підстав зазначених у ньому. Також просить розглядати справу без участі представника позивача.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав пояснення представника відповідача і вважає, що рішення господарського суду Чернівецької області від 08 вересня 2015 року слід змінити враховуючи наступне.

Конституцією України (ст. 129) однією із основних засад судочинства визначено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи слідує, що 16 квітня 2013 року Департамент економіки ОСОБА_1 міської ради, який уповноважений ОСОБА_1 міською радою і діяв від імені та і інтересах територіальної громади м. Чернівці, (орендодавець) та обласне комунальне підприємство «Аптека №100» (орендар), правонаступником якого є обласне комунальне підприємство «Буковина-Фарм», уклали договір оренди нерухомого майна №83.

Згідно п. 1.1. договору орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №442/11 від 06.06.2007р. та заяви №02/01-11-1311/0 від 09.04.2013р. передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежиле приміщення, загальною площею 398,1 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Червоноармійська, буд. 85 на 1-му поверсі та в підвалі будівлі (Майно), з метою використання його під аптеку.

10 вересня 2013 року сторони уклали Додатковий договір №1 до Договору, яким на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 10.09.2013 №471/15 до Договору внесено зміни в назву Орендаря обласне комунальне підприємство «Аптека №100» на обласне комунальне підприємство «Буковина-Фарм».

15 липня 2014 року сторони уклали Додатковий договір №2, яким внесено зміну в адресу Майна, а саме: «вул. Червоноармійська, 85» замінено на «вул. Героїв Майдану, 85 (колишня Червоноармійська)».

Обидва додаткові договори є невідємною частиною договору оренди, про що вказано у кожному з додаткових договорів.

На дату укладення оспорюваних правочинів нежиле приміщення, загальною площею 398,1 кв.м., розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Червоноармійська, буд. 85 на 1-му поверсі та в підвалі будівлі, знаходилось у комунальній власності міста Чернівці згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.11.2011 року САЕ №253748, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 22.11.2011р. №731/20.

Названим рішенням виконавчий комітет ОСОБА_1 міської ради вирішив оформити право комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на нежитлові приміщення підвалу та першого поверху в житловому будинку літ. «А» на вул. Червоноармійській, 85, загальною площею 398,10 кв.м., в тому числі: в підвалі приміщення 74-24 - 74-32 площею 107,30 кв.м., на першому поверсі приміщення 74-1 - 74-23 площею 209,80 кв.м. (підпункт 1.6. пункту 1 рішення виконавчого рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 22.11.2011р. №731/20). На підставі названого рішення за територіальною громадою м. Чернівці було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення по вул. Червоноармійська, 85, про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.11.2011 року САЕ №253748.

Проте господарський суд Чернівецької області рішенням від 12.03.2015р. у справі №926/1933/14 за позовом ОСОБА_1 обласної ради до виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради з участю третіх осіб обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм» визнав незаконним та скасував підпункт 1.6 пункту 1 рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 22.11.2011 року №731/20 «Про оформлення права комунальної власності на об'єкти нерухомості, що належать територіальній громаді м. Чернівців (делеговані повноваження)»; визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ №253748 від 28.11.2011 року. При цьому суд встановив той факт, що майновий комплекс аптека №100 по вул. Червоноармійська, 85 в м. Чернівці в процесі розмежування державної і комунальної власності у 1991 році правомірно була передана до комунальної власності ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів, яке в подальшому відповідно до Конституції України та змін у законодавстві було трансформовано у право спільної власності територіальних громад в особі ОСОБА_1 обласної ради.

Рішення господарського суду Чернівецької області від 12.03.2015р. у справі №926/1933/14 залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.05.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 15.07.2015р.

За змістом ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Та обставина, що нежиле приміщення по вул. Червоноармійська, 85 (вул. Героїв Майдану, 85) у м. Чернівці було і є власністю територіальної громади в особі ОСОБА_1 обласної ради, на яке було неправомірно оформлено право власності ОСОБА_1 міської ради є істотною для юридичної оцінки оспорюваних договору оренди №83 та додаткових договорів до договору оренди №83.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За визначенням статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За умовами частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ст.ст. 759, 761 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно з ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Той факт, що належним і законним власником нежилого приміщення по вул. Червоноармійська, 85 у м. Чернівці була і є ОСОБА_1 обласна рада встановлено рішенням господарського суду Чернівецької області від 12.03.2015р. у справі №926/1933/14, яке переглядалось в апеляційному і касаційному порядку і набрало законної сили.

Відтак правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 міська рада не мала правової підстави для укладення оспорюваного договору оренди, оскільки не мала права власності на передане в оренду майно - нежиле приміщення, загальною площею 398,1 кв.м., розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Червоноармійська, буд. 85 на 1-му поверсі та в підвалі будівлі та про недійсність договору оренди №83 від 16 квітня 2013 року та додаткових договорів №1 і №2 до договору оренди №83.

Тому рішення господарського суду Чернівецької області від 08 вересня 2015 року про визнання недійсними оспорюваних договорів є обґрунтованим і законним. Доводи ж апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Слід зазначити й те, що суд першої інстанції правильно вказав у мотивувальній частині рішення, що за своїм змістом і наслідками договір оренди повинен визнаватися недійсним і припинятися лише на майбутнє.

Разом з тим суд не врахував розяснень, викладених у п. 2.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» про те, що визнаючи договір оренди недійсним, господарський суд повинен визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

Отже у резолютивній частині рішення суд повинен був визначити, проте не визначив момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за договором оренди нерухомого майна №83 від 16 квітня 2013 року із змінами та доповненнями, внесеними додатковим договором №1 від 10 вересня 2013 року та додатковим договором №2 від 15 липня 2014 року.

Згідно з приписами ст. 103 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту економіки ОСОБА_1 міської ради задовольнити частково. Змінити рішення господарського суду Чернівецької області від 08 вересня 2015 року у справі №926/1246/15 шляхом доповнення пункту другого резолютивної частини рішення реченням такого змісту:

«Зобов'язання за договором оренди нерухомого майна №83 від 16 квітня 2013 року із змінами та доповненнями, внесеними додатковим договором №1 від 10 вересня 2013 року та додатковим договором №2 від 15 липня 2014 року припиняється на майбутнє з моменту набрання рішенням законної сили.».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.

суддя Юрченко Я.О.