ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.12.15р. Справа № 904/1558/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Business Company Seal "Landgraf Inc" (Road Tow, Tortola, British Virgin Islands)

про стягнення заборгованості за поставлений товар згідно контракту № RD-10/2014 від 01.10.2014 у загальному розмірі 747 723,66 доларів США, що еквівалентно становить 17 294 848 грн. 25 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 28.07.2015)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Business Company Seal "Landgraf Inc" (далі - відповідач) заборгованість за поставлений товар згідно контракту № RD-10/2014 від 01.10.2014 у загальному розмірі 747 723,66 доларів США (гривневий еквівалент згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 06.02.2015 становить 17 294 848,25 грн.).

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за контрактом № RD-10/2014 від 01.10.2014 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений у період з 09.10.2014 по 23.01.2015 товар (руда залізна агломераційна базовим вмістом заліза 57-59%), наявністю боргу у сумі 747 723,66 доларів США.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 04.06.2015.

Судом було встановлено, що відповідач по справі є нерезидентом.

Так, відповідно до статті 3 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей.

До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Якщо документ має бути вручений відповідно до частини 1 статті 5 вказаної Конвенції, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної держави.

Судом враховані приписи частини 1 статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, що судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що:

a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території,

b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за цього місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень у разі надіслання судом України доручення для виконання за кордоном цивільна справа, у зв'язку з якою складається доручення, призначається до розгляду з урахуванням розумних строків пересилання документів та виконання направленого доручення за кордоном. У разі можливості судом України призначається дата наступного судового засідання, на яке може прибути особа, що викликається.

У відповідно до вказаних міжнародних норм та рекомендацій інструкції, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 04.06.2015, у разі, якщо судове доручення не буде виконано своєчасно наступне судове засідання було призначено на 04.08.2015. Вказаною ухвалою суду було також зобов'язано позивача отримати у господарському суді два оригінальні примірники вказаної ухвали, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів та виклик (повідомлення) про день судового засідання та здійснити їх переклад англійською мовою, який нотаріально посвідчити; нотаріально посвідчені, перекладені англійською мовою документи, надати господарському суду у строк до 25.03.2015; провадження у справі № 904/1558/15 зупинено, у зв'язку зі зверненням господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду; питання про поновлення провадження у справі № 904/1558/15 ухвалено вирішити після надходження доказів вручення відповідним органом іноземного суду копії ухвали про призначення судового засідання у даній справі відповідачу та з врахуванням, що судове засідання у справі № 904/1558/15 призначено на 04.06.2015.

Листом суду від 23.03.2015 ухвала про порушення провадження у справі № 904/1558/15 від 27.02.2015 (два примірника: українською та англійською мовами); прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів (два примірника: українською та китайською мовами); виклик (повідомлення) про день судового засідання (два примірника: українською та англійською мовами) були направлені на адресу The Senior Master For the attention of the Foreign Process Section, Room E16, Royal Courts of Justice Strand, London WC2A 2LL, відповідно до вимог статті 5 Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

У зв'язку з тим, що направлені судом документи були повернуті до господарського суду без виконання, листом суду від 07.05.2015 ухвала про порушення провадження у справі № 904/1558/15 від 27.02.2015 (два примірника: українською та англійською мовами); прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів (два примірника: українською та китайською мовами); виклик (повідомлення) про день судового засідання (два примірника: українською та англійською мовами) були направлені на адресу The Registrar of the Supreme Court, c/o Sonya Young, Registrar, High Court, P.O. Box 418, Road Town, Tortola, British Virgin Islands, відповідно до вимог статті 5 Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Ухвалою суду від 04.06.2015 провадження у справі поновлено.

У судове засідання 04.06.2015 представники позивача та відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 27.02.2015 у повному обсязі не виконали. Крім того, в матеріалах справи були відсутні докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, з метою належного повідомлення відповідача, а також з метою дотримання процесуальних прав сторін та можливості прийняти участь у засіданні суду, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи та ухвалою суду від 04.06.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 04.08.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

Слід зауважити, що вказана дата була визначена судом і ухвалою суду від 27.02.2015, а саме: було зазначено, що у разі, якщо судове доручення не буде виконано своєчасно наступне судове засідання відбудеться 04.08.2015. У зв'язку з цим, повторний пакет документів для вручення його відповідачу не направлявся.

Ухвалою суду від 04.08.2015 провадження у справі поновлено.

У судове засідання 04.08.2015 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання вдруге не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав.

Станом на 04.08.2015 належних доказів повідомлення відповідача про час і місце судового засідання не надходило. При цьому, до господарського суду були повернуті без виконання доручення, які направлялися судом раніше.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 04.08.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 21.12.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

Ухвалою суду від 04.08.2015 було також зобов'язано позивача отримати у господарському суді два оригінальні примірники вказаної ухвали, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів та виклик (повідомлення) про день судового засідання та здійснити їх переклад англійською мовою, який нотаріально посвідчити; нотаріально посвідчені, перекладені англійською мовою документи, надати господарському суду у строк до 04.09.2015; провадження у справі № 904/1558/15 зупинено, у зв'язку зі зверненням господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду; питання про поновлення провадження у справі № 904/1558/15 ухвалено вирішити після надходження доказів вручення відповідним органом іноземного суду копії ухвали про призначення судового засідання у даній справі відповідачу та з врахуванням, що судове засідання у справі № 904/1558/15 призначено на 21.12.2015.

Листом суду від 20.08.2015 ухвала у справі № 904/1558/15 від 04.08.2015 (два примірника: українською та англійською мовами); прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів (два примірника: українською та китайською мовами); виклик (повідомлення) про день судового засідання (два примірника: українською та англійською мовами) були направлені на адресу The Registrar of the Supreme Court, c/o Sonya Young, Registrar, High Court, P.O. Box 418, Road Town, Tortola, British Virgin Islands, відповідно до вимог статті 5 Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Ухвалою суду від 21.12.2015 провадження у справі поновлено.

У судове засідання 21.12.2015 з'явися представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 21.12.2015 не з'явився, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, заяв та клопотань через відділ діловодства суду не подав та не надіслав.

Отже, запитуваний орган не повернув господарському суду Дніпропетровської області (запитуючому органу) судові документи - ухвали господарського суду від 27.02.2015, від 04.06.2015 та від 04.08.2015, а також належним чином оформлене підтвердження виконання судового доручення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги пункт 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах", яким встановлено, що якщо виконано всі умови, зазначені у частині 2 статті 15 названої Конвенції, суддя, незалежно від положень частини 1 статті 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Таким чином, у випадку, передбаченому частиною 2 статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Провадження у справі порушено 27.02.2014, крім того, судом були вчинені всі можливі дії щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався, доручення про вручення ухвал суду направлялись судом до двох Центральних органів запитуваної держави.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

У судовому засіданні 21.12.2015 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Крім того, представником позивача у судовому засіданні 21.12.2015 повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідач жодних проплат не здійснював. Також представник позивача наголошував на тому, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Отже, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 1 та 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

Так, 01.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (далі - продавець, позивач) та Business Company Seal "Landgraf Inc" (далі - покупець, відповідач) було укладено контракт № RD-10/2014 (далі - договір) (а.с.42-53 том 1), у відповідно до умов якого на умовах, викладених в розділах контракту, продавець продає, а покупець купує руду залізну агломераційну базовим вмістом заліза 57-59% (далі - товар), на умовах DAP (згідно Інкотермс 2010) навалом в залізничних вагонах призначення "U.S. Steel Kosice, s.r.o.", Словакія (пункт 1.1. договору).

У пункті 12.4. сторони узгодили, що контракт вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками обох сторін та буде зберігати свою дію до 31.12.2015 включно, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов'язань по контракту.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Так, у пунктах 10.2., 10.3., 10.4. та 10.5. договору сторони визначили наступне:

- у випадку недосягнення згоди між сторонами, спір повинен бути вирішений в господарському суді Дніпропетровської області (пункт 10.2. договору);

- рішення, прийняте вказаним судом, буде кінцевим та обов'язковим до виконання сторонами (пункт 10.3. договору);

- судова процедура повинна вестись українською мовою (пункт 10.4. договору);

- при виконанні даного контракту сторони керуються нормами законодавства України (пункт 10.5. договору).

Доказів зміни або розірвання договору сторонами суду не надано.

З огляду на вищевикладене та те, що сторони здійснили вибір права, що підлягає застосуванню до змісту даних правових відносин, судом при вирішенні даного спору застосовуються норми законодавства України.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" 16.04.1991 № 959-ХІІ спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Статтею 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Як вказано в пункті 5 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій": господарським судам слід враховувати, що звернення до арбітражу - це право, а не обов'язок сторони (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України), яке реалізовується у встановленому порядку (стаття 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"), а підсудність суду справи з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Як передбачено частиною 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених Господарським процесуальним кодексом України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, у відповідності до частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" та положень частини 1 статті 49, частини 1 статті 51, частин 1, 2 статті 81 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980, справа підсудна господарському суду Дніпропетровської області.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, у пункті 1.2. договору сторони встановили, що кількість, ціна, строки поставки, якісні характеристики та вантажоодержувачі товару вказані у додатках (специфікаціях) до контракту, які є невід'ємною частиною.

У відповідності з вказаними умовами договору, між сторонами були підписані специфікації - додатки до контракту № RD-10/2014 від 01.10.2014, у яких було визначено назву товару, його ціну, кількість та загальну вартість, а саме:

- специфікація № 1 від 01.10.2014 на суму 435 456,00 доларів США (а.с.2 том 2);

- специфікація № 2/1 від 01.10.2014 на суму 387 660,00 доларів США (а.с.3-4 том 2);

- специфікація № 2 від 01.10.2014 на суму 435 456,00 доларів США (а.с.5 том 2).

Крім того, у розділі 4 договору сторони визначили строки та умови поставки, а саме:

- товар буде поставлятися на умовах DAP прикордонна станція Ужгород (згідно Інкотермс 2010) (пункт 4.1. договору);

- строк поставки товару встановлюється в додатках (специфікаціях), які є невід'ємною частиною контракту. Товар буде поставляться протягом вказаного строку поставки рівними місячними партіями (якщо інший графік не був узгоджений сторонами додатково в письмовій формі) (пункт 4.2. договору);

- датою поставки вагонної партій товару вважається дата прибуття товару на прикордонну станцію переходу на територію України. Місцем поставки вагонної партії товару вважається прикордонна станція переходу на територію України (пункт 4.8. договору);

- ризики, яким може піддаватися товар, та право власності на товар переходить від продавця до покупця з дати та місця поставки (пункт 4.10. договору).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

У кожній із підписаних сторонами специфікації сторонами були погоджені строки поставки.

У розділі 3 договору сторони визначили ціну товару та загальну вартість контракту, а саме:

- ціна товару визначена на базисних умовах поставки DAP (згідно Інкотермс 2010) встановлюється в доларах США за одну метричну тону в сухій вазі базовим складом заліза 57-59% (базове значення) та вказується в додатках (специфікаціях) до контракту, які є його невід'ємною частиною та приймаються як "базова ціна" (пункт 3.1.. договору);

- фактична ціна до оплати покупцем ґрунтується на вмісті заліза та вологи. При підвищенні або зниженні вмісту заліза від узгодженого базового вмісту заліза, ціна встановлюється пропорційно за долі процентів вмісту заліза в сухій вазі (як зазначено в додатках) (пункт 4.10. договору).

У пунктах 5.1. та 5.2. договору сторони погодили наступне здача та приймання товару проводиться вагонними партіями. За контрольну партію приймається вагонна партія. Товар вважається зданим продавцем та прийнятим покупцем:

- по кількості - згідно ваги, вказаній в накладних міжнародного вантажного сполучення (СМГС);

- по якості - згідно виданому продавцем сертифікату якості, за показниками, обумовленими контрактом та специфікаціями до нього.

Продавець протягом 72 годин з дати прийняття вантажу до перевезення станцією Мудрена, Придніпровської залізниці передає представнику покупця у м. Кривому Розі факсом та протягом 4 календарних днів з вказаної дати оригінали наступних документів:

- рахунок-фактуру на вагонну партію, прийняту на перевезення - 2 оригінали;

- сертифікат якості - 1 оригінал;

- дорожня відомість (дублікат накладної) із зазначенням переліку №№ вагонів, СМГС накладних та ваги кожного вагону (пункт 7.1. договору).

Позивач на виконання умов договору в період з 09.10.2014 по 23.01.2015 поставив відповідачу товар на суму 1 256 900, 84 доларів США, що підтверджується доданими до матеріалів справи залізничними та митними документами (а.с.59-176 том 1, а.с.21-75 том 2).

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У зв'язку з тим, що товар було прийнято відповідачем без зауважень та у повному обсязі, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.177-191 том 1, а.с.7-18 том 2).

Так, відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Товар, зазначений у залізничних товаросупровідних документах, прийнято у позивача без будь-яких зауважень.

Також, до матеріалів справи не надано доказів щодо наявності претензій відповідача по кількості та якості поставленого позивачем товару, як того вимагає пункт 5.3.2. договору. Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару на суму 1 256 900,84 доларів США відповідачем також не заявлено.

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, у розділі 8 договору сторони погодили умови оплати, а саме:

- оплата за товар, проданий по контракту проводиться в доларах США шляхом банківського переказу коштів на валютний рахунок продавця, який зазначений в пункті 13 контракту (пункт 8.1. договору);

- покупець здійснює попередню оплату в розмірі 50% вартості місячного об'єму протягом 5-ти банківські днів з дати надання продавцем покупцю факсимільним або електронним зв'язком рахунку, який містить опис товару, ціну та загальну вартість. Кінцевий розрахунок за відвантажену місячну партію товару буде здійснюватись протягом 7-ми банківських днів від дати відвантаження останньої вагонної партії товару за попередній місяць по наданню продавцем документів, зазначених в пункті 7.1. контракту (пункт 8.2. договору);

- вартість товару, яка підлягає до оплати покупцем, розраховується шляхом множення ваги прийнятої до перевезення вагонної партії (з урахуванням показників відсоткового вмісту заліза та вологи), перерахованої на суху вагу, на ціну однієї сухої метричної тони даної вагонної партії з розрахунку доплат та знижок за вміст заліза згідно з додатками (специфікаціям) до контракту (пункт 8.3. договору);

- датою оплати вважається дата валютування грошових коштів (пункт 8.4. договору).

Так, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, відповідачем отриманий товар був оплачений лише частково - в сумі 509 177,19 доларів США, наступним чином:

- 29.10.2014 в сумі 59 930,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 29.10.2014 (а.с.211 том 1);

- 04.11.2014 в сумі 43 081,92 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 04.11.2014 (а.с.212 том 1);

- 21.11.2014 в сумі 22 817,15 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 21.11.2014 (а.с.213 том 1);

- 18.12.2014 в сумі 106 976,97 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 18.12.2014 (а.с.214 том 1);

- 13.01.2015 в сумі 151 288,72 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 13.01.2015 (а.с.215 том 1);

- 21.01.2015 в сумі 20 000,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 21.01.2015 (а.с.216 том 1);

- 02.02.2015 в сумі 105 082,43 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 02.02.2015 (а.с.217 том 1).

Отже, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 747 723,65 доларів США (1 256 900,84 - 509 177,19).

Враховуючи викладене, а також визначені в пункті 8.2. договору порядок та строк оплати поставленого товару, приймаючи до уваги отримання покупцем товару за спірним правочином, господарський суд встановив, що строк оплати товару на суму 1 256 900,84 настав, але вказаний товар був оплачений відповідачем лише частково, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду також на наступне.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія акту звірки, підписаний позивачем та відповідачем, в якому сторонами підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за спірним договором в сумі 747 723,66 доларів США.

При цьому, суд зауважує, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості в сумі 747 723,65 доларів США (1 256 900,84 - 509 177,19), а не 747 723,66 доларів США, як зазначає та просить стягнути позивач.

Враховуючи все вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 747 723,65 доларів США.

Приймаючи рішення у даній справі судом також було враховано наступне.

Відповідно до пункту 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/369 від 29.06.2010 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 2 статті 192, частина 3 статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях. Якщо ж у відповідних випадках позивач просить зазначити в резолютивній частині судового рішення зі спору, пов'язаного зі стягненням суми заборгованості в іноземній валюті, також і гривневий еквівалент (за офіційним курсом Національного банку України) або лише гривневий еквівалент, то суд з урахуванням конкретних обставин справи може задовольнити будь-яке з таких клопотань.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд при прийнятті рішення стягнути заборгованість в іноземній валюті. А відповідно до наданих позивачем пояснень (вх.суду 84188/15 від 21.12.2015), гривневий еквівалент у позовній заяві ним було зазначено з метою правильного обчислення та перевірки судом сплаченого при зверненні із даним позовом судового збору.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 73 080 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Business Company Seal "Landgraf Inc" (3A Little Denmark Complex, 147 Main street, P.O.Box.4473, Road Tow, Tortola, British Virgin Islands; BVI Company number 1815957) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Карла Маркса, будинок 1, кабінет 430; ідентифікаційний код 37064892) - 747 723,65 доларів США основного боргу, 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_2