ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.2015 року Справа № 907/1126/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Коватехбуд, с. Холмок Ужгородський район

до Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, м. Ужгород

про стягнення 1 474 146, 58 грн.,

Суддя господарського суду Кривка В.П.

представники:

Позивача ОСОБА_1, довіреність від 29.09.2015 року;

Відповідач ОСОБА_2, довіреність №1129/02-39 від 17.09.2015 року;

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю „Коватехбуд, с. Холмок Ужгородський район заявлено позов до Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, м. Ужгород про стягнення 1 474 146, 58 грн.

У судовому засіданні 24.11.2015 року судом відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 10.12.2015 року.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на підставі укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Коватехбуд та Ужгородською районною державною адміністрацією Закарпатської області договору на виконання робіт № 32 від 08.10.2013р, позивачем виконано обумовлені договором роботи: " Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району Закарпатської області - 1-ша черга (коректура проекту)", і такі прийнято відповідачем в установленому порядку, однак свої зобовязання щодо їх оплати в повному обсязі не виконав та допустив заборгованість на загальну суму 2 859 889,04 грн. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.07.2014 року у справі №907/502/14 було стягнуто з Ужгородської РДА на користь ТОВ „Коватехбуд суму 3 354 945,55 грн., в т. ч. 2 859 889,04 грн. суму основного боргу за вищевказаним договором, 161 642,50 грн. пені, 27 972,07 грн. 3% річних (період прострочення 13.03.2014р по 09.07.2014 року), 305 441,94 грн. - інфляційних нарахувань (період нарахування березень-червень 2014 року), а також 67 443,66 грн. судового збору. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 року рішення господарського суду Закарпатської області від 10.07.2014 року у справі 907/502/14 скасовано в частині стягнення пені в розмірі 161 642,50 грн. та судових витрат в розмірі 2 396,72 грн. та прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено. В решті рішення господарського суду Закарпатської області залишено без змін. Позивач стверджує, з часу прийняття вказаних судових постанов, відповідачем рішення суду належним чином не виконується, заборгованість за договором погашено частково, в рахунок погашення основного боргу за договором надійшло тільки 12 290,81 грн. Тому, покликаючись на положення ст. 625 ЦК України, заявник провів нарахування та просив за прострочення виконання грошового зобовязання стягнути з відповідача суму 1 474 146,58 грн., в т.ч. 1 364 167,08 грн. - інфляційних нарахувань (заявлений період прострочення 10.07.2014 року по 20.10.2015 року) та 109 979,50 грн. 3% річних (заявлений період прострочення 10.07.2014 року по 20.10.2015 року).

У ході судового розгляду уповноважений представники позивача в звязку з частковою оплатою відповідачем заборгованості, подав письмову заяву, в порядку ст. 22 ГПК України, в якій позовні вимоги уточнив та зменшив і просить стягнути з відповідача 1 474 145,15 грн., в тому числі 109 978,07 грн. -3% річних (з 10 липня 2014 року по 20.10.2015 року) та 1 364 167,08 - інфляційних нарахувань (з липня 2014 року по жовтень 2015 року). За таких обставин, суд розглядає зменшені (уточнені) позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив, з підстав наведених у поданих письмових поясненнях по суті спору (долучено до матеріалів справи), і просить в задоволені позову відмовити. Зокрема, вказав, що ними вжито всіх заходів до погашення заборгованості, однак така наявна за відсутності вини відповідача, при цьому покликається на те, що ухвалою господарського суду Закарпатської області від 17.11.2015 року виконання постановленого судом рішення по справі № 907/502/14 відстрочено до 31.12.2015 року.

У ході судового засідання уповноважені представники сторін вказали на відсутність будь-яких додаткових обґрунтувань та доказів в підтвердження своїх доводів і заперечень та не заперечували щодо вирішення спору по суті за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Коватехбуд" (позивач) та Ужгородською районною державною адміністрацією (відповідач) 08.10.2013р. було укладено договір № 32 на виконання робіт : " Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району Закарпатської області - 1-ша черга (коректура проекту)".

Згідно розділів 2, 3 даного договору позивач взяв на себе зобов'язання виконати заплановані роботи, а відповідач - оплатити вартість якісно виконаних робіт на загальну суму 3 546 930,00 грн. Кінцевим строком виконання робіт за договором сторони визначили грудень 2013р. (п.4.1 договору).

Позивач стверджує, що станом на грудень 2013р. взяті на себе згідно коментованого договору зобовязання виконав, про що свідчать підписані між сторонами відповідні акти приймання виконаних робіт по формі КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3 на загальну суму 3 546 930,00 грн. (а.с. 84 86).

Проте відповідач належним чином взяті на себе зобовязання по оплаті за виконані роботи своєчасно та в повному обсязі не виконав (а.с. 84), внаслідок чого ТОВ „Коватехбуд змушений був вдатися до захисту порушених прав, шляхом звернення до господарського суду про стягнення заборгованості за виконані роботи.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.07.2014 року по справі № 907/502/14 позовні вимоги ТОВ „Коватехбуд було задоволено повністю та стягнуто з Ужгородської РДА Закарпатської області суму 3 354 945,55 грн., в т. ч. 2 859 889,04 грн. суму основного боргу за вищевказаним договором, 161 642,50 грн. пені, 27 972,07 грн. 3% річних (період прострочення 13.03.2014р по 09.07.2014 року), 305 441,94 грн. - інфляційних нарахувань (період нарахування березень-червень 2014 року), а також 67 443,66 грн. судового збору (а.с. 12 16). Постановою ЛАГС від 08.12.2014 року рішення господарського суду Закарпатської області від 10.07.2014 року у справі 907/502/14 частково скасовано, зокрема в частині стягнення пені в розмірі 161 642,50 грн. та судових витрат в розмірі 2 396,72 грн. та прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено. В решті рішення господарського суду Закарпатської області залишено без змін (а.с. 17 26).

Згідно положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що на брало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач стверджує, з часу прийняття вказаних судових постанов, відповідачем рішення суду належним чином не виконується, заборгованість за договором погашено частково, в рахунок погашення основного боргу за договором надійшло тільки 13 158,81 грн. Тому, покликаючись на положення ст. 625 ЦК України, заявник провів нарахування із суми наявного, непогашеного основного боргу станом на 20.10.2015 року та просить за прострочення виконання грошового зобовязання стягнути з відповідача суму 1 474 145,15 грн., в т.ч. 1 364 167,08 грн. - інфляційних нарахувань (заявлений період прострочення 10.07.2014 року по 20.10.2015 року) та 109 978,07 грн. 3% річних (заявлений період прострочення 10.07.2014 року по 20.10.2015 року) розгорнути розрахунок (а.с. 88). Вказані обставини та наявність основного боргу станом на 20.10.2015 року, на який позивачем проведено нарахування, відповідачем в установленому порядку належними та допустимими доказами не спростовано та не заперечено.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частинах 5, 6 пункту 2 інформаційного листа "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" N 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року зазначено, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 N 13/210/10 та від 12.09.2011 N 6/433-42/183, постанова Вищого господарського суду України від 16.03.2011 N 11/109).

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України (п.п. 5.1., 7.1., 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

За таких обставин, заявлені позивачем до стягнення за несвоєчасне виконання грошового зобовязання суми 109 978,07 грн. 3% річних та 1 364 167,08 грн. інфляційних втрат, доведені матеріалами справи, розгорнутим розрахунком (в матеріалах справи), обумовлені Законом, відповідачем в установленому порядку не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню повністю.

Доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві про неможливість виконання грошового зобов'язання та відсутність його вини як підстави для звільнення від відповідальності, що передбачена ст. 625 ЦК України, також не беруться судом до уваги, з огляду на наступне.

Як зазначено у листі Верховного суду України Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві від 01.07.2014р., вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача та становить 22 112,18 грн.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, м. Ужгород, вул. Загорська, 10 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Коватехбуд, с. Холмок Ужгородський район, вул. Свободи, 699 А () суму 1 474 145 (Один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі сто сорок п"ять) грн. 15 коп., а також суму 22 112 (Двадцять дві тисячі сто дванадцять) грн. 18 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2015 року.

Суддя В.Кривка