КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/6591/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Долбілкіна Д.Є. - дов. №200415-01/с від 20.04.2015 р.

від відповідача Ліповуза Д.І. - дов. №01/340-55 від 02.01.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на рішення господарського суду міста Києва

від 18.08.2015 р. (суддя Прокопенко Л.В.)

у справі №910/6591/15-г

за позовом Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «Арсенал Страхування»

(далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»)

до Товариства з додатковою відповідальністю

«Страхова компанія «Альфа-Гарант»

(далі - ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»)

про відшкодування шкоди в порядку регресу 49 490,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.08.2015 р. у справі №910/6591/15-г у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити й стягнути з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 45 418,67 грн. страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. На думку скаржника, відсутність у матеріалах справи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності особи, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, тобто встановлення вини цієї особи в судовому порядку, не є підставою для відмови в позові, оскільки при вирішенні спорів про відшкодування шкоди крім застосування принципу вини необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, й самою шкодою. За твердженнями апелянта, відповідачем не доведено відсутності причинно-наслідкового зв'язку між діями його страхувальника та нанесенням майнової шкоди страхувальнику позивача в результаті ДТП. Крім цього, скаржник вважає, що вина ОСОБА_4 підтверджується постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 30.01.2013 р., відтак прийняттям оскарженого рішення порушено законні права позивача на отримання сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2015 р. апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прийнято до провадження в складі колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М. та призначено розгляд справи на 08.12.2015 року.

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник позивача (апелянта) доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення за наведених у скарзі підстав скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, оскаржене рішення суду як законне та обґрунтоване просив залишити без змін.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 49 490,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплативши страхове відшкодування власнику пошкодженого в ДТП автомобіля, позивач в силу приписів ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України в межах фактичних затрат отримав право зворотної вимоги до відповідальної за збитки особи, якою є відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, в межах ліміту його відповідальності за вирахуванням франшизи тощо.

Відповідач у відзиві на позов зазначав, що сума страхового відшкодування, яка має бути сплачена ним в порядку регресу, складає 45 418,67 грн., проте ця сума не може бути сплаченою, оскільки вину страхувальника ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_4 у вчиненні ДТП не доведено у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак прийняв рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд встановив, що 25.12.2012 р. мала місце ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля «Nissan» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль «Nissan») під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Chevrolet» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - автомобіль «Chevrolet») під керуванням ОСОБА_4, що призвело до механічних пошкоджень застрахованого у позивача автомобіля й останнім виплачено страхове відшкодування страхувальнику в розмірі 76 210,93 грн.

Проте, за висновками місцевого суду позивачем не надано належних доказів, а судом не встановлено, що вина ОСОБА_4, цивільно-правову відповідальність якої застраховано у відповідача та яка керувала автомобілем «Chevrolet», встановлена у судовому порядку, відтак суд вважав відсутніми правові підстави для задоволення позову тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, як встановлено матеріалами справи, 05.12.2012 р. між позивачем (страховиком) та ОСОБА_5 (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №727/12-Т/ЗП1, за умовами якого страховиком застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Nissan».

Як встановлено місцевим судом та згідно довідки ДАІ, 25.12.2012 р. на дорозі Н-08 Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя сталася ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля «Nissan» під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Chevrolet» під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої автомобіль «Nissan» зазнав механічних пошкоджень.

Згідно страхових актів №727/12-Т/ЗП1-1 та №727/12-Т//ЗП1-1 позивачем визнано ДТП страховим випадком і на виконання умов Договору страхування платіжними дорученнями №1194 від 29.01.2013 р. та №5547 від 25.03.2013 р. виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 76 210,93 грн.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Аналогічні положення містять й приписи ст. 27 Закону України «Про страхування», адже до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм закону, до позивача в межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Chevrolet» застрахована у відповідача згідно полісу АЕ №1996072, що підтверджується копією згаданого поліса з лімітом відповідальності за заподіяну майну третіх осіб шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та франшизою в сумі 1 000,00 грн.

Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду. Він бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоди, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

З огляду на наведене, саме винна особа (або особа, відповідальна за збиток), повинна компенсувати сплачене страхове відшкодування новому кредитору (в даному випадку позивачу).

Проте, в матеріалах справи немає доказів вини водія ОСОБА_4 у вчиненні ДТП за відсутності постанови суду про визнання ії винною. Так, в матеріалах справи наявна постанова старшого слідчого СУ ГУМВС України у Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 30.01.2013 р., мотивована відсутністю події кримінального правопорушення. Цією постановою встановлено факт події 25.12.2012 р. приблизно 17 год.40 хв. на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя на 416 км 540 м, коли гр-ка ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Шевроле-Авео» держномер НОМЕР_2 та не вибравши безпечної швидкості руху, виїхала на зустрічну смугу й здійснила зіткнення з автомобілем марки «Нісан-Ікстрейл» держномер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, внаслідок цієї пригоди пасажир автомобіля «Шевроле-Авео» гр-н Італіі ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани потиличної частини. В ході досудового розслідування встановлена вина водія ОСОБА_4 в порушенні п.п.10.1, 12.1 ПДД України, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП. Оскільки у ОСОБА_8 виявлено легкі тілесні ушкодження, в діях ОСОБА_4 немає ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відтак кримінальне провадження закрито. Постанови суду про притягнення ОСОБА_4 за наслідками згаданої події до адміністративної відповідальності не прийнято й жодного судового рішення з цього приводу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості).

На підставі ст. 221 КУпАП виключно судами розглядаються справи про передбачені ст. 124 КУпАП адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Положеннями ст. 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що довідка ДАІ, схеми ДТП, як і постанова слідчого МВС України не можуть вважатись належними доказами на підтвердження наявності (відсутності) вини будь-якої особи, як і ОСОБА_4

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 в скоєнні ДТП, внаслідок якої пошкоджено застрахований у позивача автомобіль «Nissan», апеляційний господарський суд дійшов висновку, що підстав для стягнення з ОСОБА_4 (чи відповідальної за неї особи) заподіяної шкоди й задоволення позову немає тощо.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 18.08.2015 р. у справі №910/6591/15-г - без змін.

Матеріали справи №910/6591/15-г повернути за належністю до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун