номер провадження справи 6/136/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 Справа № 908/5048/15

За позовом Фермерського господарства „Яровіт (вул. 30 років Перемоги, буд. 9, с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, 71673)

До Головного управління Держземагентства у Запорізькій області (вул. Парамонова, буд. 15, м. Запоріжжя, 69059)

Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідачів: Василівська районна державна адміністрація (вул. Чекістів, буд. 4, м. Василівка Запорізької області, 71600)

Про визнання недійсним рішення про заперечення у поновленні договору оренди землі, визнання укладеною додаткову угоду, та визнання договору оренди землі поновленим

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників :

Від позивача: ОСОБА_1 дов. від 14.09.2015р.

Від відповідача 1: ОСОБА_2 дов. № 24 від 04.11.2015р.

Від відповідача 2: ОСОБА_2 дов. № 26 від 10.11.2015р.

Від третьої особи: не зявився

Розглянувши матеріали справи за позовом Фермерського господарства „Яровіт с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області до Головного управління Держземагентства у Запорізькій області м. Запоріжжя та Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області м. Запоріжжя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору на стороні відповідачів: Василівська районна державна адміністрація м. Василівка Запорізької області, про визнання недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру Запорізькій області про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005р. за № 07), викладеного у листі повідомленні від 17.07.2015 року № 27-8-0.4-810/25-15, визнання укладеною додаткову угоду між другим відповідачем та позивачем, та визнання договору оренди землі поновленим, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просив визнати недійсним рішення другого відповідача про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005р. за № 07), викладеного у листі повідомленні від 17.07.2015 року № 27-8-0.4-810/25-15, а також визнати укладеною додаткову угоду між другим відповідачем та позивачем, а договір оренди землі від 23.05.2005р. поновленим на 10 років на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Позивач надав суду заяву, в який остаточно просить: визнати недійсним рішення другого відповідача про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005р. за № 07), викладеного у листі повідомленні від 17.07.2015 року № 27-8-0.4-810/25-15, а також визнати укладеною додаткову угоду між другим відповідачем та позивачем, та визнати поновленим договір оренди землі від 23.05.2005 року.

Заява позивача була прийнята судом, оскільки заявлена відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Від позивача надішли письмові пояснення від 01.12.2015 року, в яких він зазначає: 1. Щодо залежності права на поновлення умов договору оренди землі від наявності

агрохімічного паспорту земельної ділянки. Відповідно до змісту Порядку ведення агрохімічного паспорта поля земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 від 11.10.2011р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2011р. за № 1517/20255 відповідно до якого наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п. 1.3 зазначеного Порядку, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення. Згідно зі ст. 16 Закону України "Про охорону земель" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у галузі охорони земель, належать зокрема забезпечення проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Згідно Указу Президента України від 02.12.1995р. № 1118 "Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення", обов'язок суцільної агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення не покладається на землекористувачів. Враховуючи викладене, позивач вважає, що його право на поновлення договору оренди земельної ділянки не може бути поставлене в залежність від наявності агрохімічного паспорту, оскільки орендар не є тим суб'єктом який повинен забезпечити агрохімічну паспортизацію відповідної земельної ділянки. 2. Щодо обґрунтування права позивача на звернення до господарського суду з позовними вимогами щодо визнання договору поновленим а додаткової угоди укладеною. Відповідно до положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відповідачі фактично не спростовують обставини продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору та не направлення ними в місячний термін на адресу орендаря листа - повідомлення про заперечення у поновленні договору, відтак законодавець визнає такий договір поновленим, проте орендодавець зволікає з укладенням додаткової угоди, обов'язковість укладення якої передбачено Законом, що зумовлює наявність позовної вимоги про визнання її укладеною, так як на думку позивача її проект відхилений безпідставно, і зазначені дії орендодавця є предметом оскарження. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів являється визнання права. Відповідач, зволікаючи з поновленням договору оренди порушує права позивача, відтак ефективним та передбаченим законом способом захисту права є ухвалення судом рішення про поновлення договору (визнання права за позивачем). Відповідно до роз'яснень викладених в п.п. 1.3. та 2.18. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»: 1.3. У порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III-V ЗК України: ... - що виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами на користування земельною ділянкою. Щодо обраного позивачем способу захисту своїх прав (визнання додаткової угоди укладеною), вважаю що він узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в Постанові від 10.10.2012р. у справі № 6-11 Оце 12, при цьому слід зазначити, що у даному випадку нормативним актом обов'язкової дії є норма ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Зазначеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанови від 08.09.2015р. у справі № 910/5527/15-г, від 13.08.2015р. у справі № 922/5762/14, від 02.11.2015р. у справі №908/257/15-г). Щодо застосування у судовій практиці положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» необхідно враховувати правову позицію Верховного Суду України викладену в Постанові від 25.02.2015р. у справі № 6-219цс. Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від першого відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. б/н від 05.10.2015 року, в якому він зазначає про те, що в задоволенні вказаного позову необхідно відмовити повністю, виходячи з наступних підстав та обставин. По-перше, Головне управління Держземагенства у Запорізькій області (надалі перший відповідач) поділяє правову позицію, яка була сформована під час розгляду чисельних судових справ, в частині, що положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обов'язок на переукладення договору оренди, враховуючи при цьому статті 6, 203, 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його за наявності вільного волевиявлення особи, непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Зокрема, з точки зору першого відповідача, вищезазначена правова позиція, в першу чергу, базується на наступних фундаментальних засадах цивільного законодавства: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (стаття 203 ЦК України); правом власності є право особи наріч(майно),яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 ЦК України); власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України); власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). По-друге, статтею 122 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Отже, нормами вказаної статті передбачено, що розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності належить до виключних повноважень органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. На думку першого відповідача, у разі задоволення позовних вимог в частині визнання укладеною додаткової угоди між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ФГ «Яровіт» про поновлення договору оренди землі від 23.05.2005р., суд першої інстанції візьме на себе невластиві йому функції суб'єкта владних повноважень та порушить норми матеріального права, а саме: ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України. По-третє, змістом пункту 2 ст. 792 Цивільного кодексу України встановлюється, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Аналогічна норма встановлена і статтею 93 Земельного кодексу України, якою, серед іншого передбачено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом. Тобто, зі змісту вищенаведених нормативно-правових актів випливає, що спеціальним законом, який регулює відносини щодо найму (оренди) землі, є Закон України «Про оренду землі». При цьому порядок поновлення договору оренди землі визначений статтею 33 цього Закону. За приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити, серед іншого, факт належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору. Пунктом 31 договору оренди землі від 23.05.2005 року, укладеного між Василівською районною державною адміністрацією та селянським - фермерським господарством «Яровіт» (позивачем у справі), передбачені наступні умови використання земельної ділянки: приступати до використання земельної ділянки орендар має право після державної реєстрації договору оренди; орендар зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди зобов'язання, додержуватись вимог, встановлених статтею 22 цього закону, та виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди і Земельного кодексу України, тощо. Обов'язки землекористувачів визначені статтею 96 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 згаданої статті землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. 18.06.2015 року позивач заявою від 18.06.2015р. повідомив про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому, вказаний письмовий доказ наявний в матеріалах справи, не містить жодних відомостей щодо належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору, тобто, орендар у своєму зверненні навіть не зазначив (не задекларував) про належне виконання обов'язків за умовами договору. Також, жодних доказів з цього приводу орендар не надав орендодавцю. Відсутні ці докази і в матеріалах судової справи № 908/5048/15. Отже, позивач ані під час звернення до першого відповідача, ані під час триваючого розгляду даної судової справи, не довів та не обґрунтував свої позовні вимоги в частині наявності в нього переважного права на поновлення договору оренди, у зв'язку з належним виконанням ним своїх обов'язків за умовами договору. Зокрема, орендар не довів, не надав докази та навіть не повідомив про те, що він належно виконує свої обов'язки за умовами договору щодо: а) забезпечення використання землі за цільовим призначенням; б) додержання вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасної сплати орендної плати; г) не порушення прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищення родючості ґрунтів та зберігання інших корисних властивостей землі; д) своєчасного надання відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування даних про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримання правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігання геодезичних знаків, протиерозійних споруд, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Неналежне виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору за приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позбавляє позивача переважного права на поновлення договору оренди землі від 23.05.2005р. Все вищевикладене свідчить та підтверджується матеріалами справи, що під час розгляду заяви позивача від 18.06.2015р. та подання позову до господарського суду, вказаним господарством не було доведено обставину належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору. Дана обставина, на думку першого відповідача, має ключове значення для справи, оскільки нормативно доводить наявність або відсутність переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не виконав свій процесуальний обов'язок в частині доведення обставини належного виконання ним своїх обов'язків за умовами договору, а відтак, не довів своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк. Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Беручи до уваги вищенаведені обставини та підстави, керуючись ст. 84 ГПК України, перший відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ФГ «Яровіт» повністю.

Також, від першого відповідача надійшли письмові пояснення на позов вих. б/н від 05.10.2015 року, в яких зазначено слідуюче: Головне управління Держземагентства вважає, що позивач не належно виконував свої обов'язки за умовами договору в частині додержання вимог законодавства про охорону довкілля. Так, пунктом 31 договору оренди землі від 23.05.2005р., укладеного між Василівською районною державною адміністрацією та селянським - фермерським господарством «Яровіт» (позивачем), серед іншого, передбачені наступні умови використання земельної ділянки: «Орендар зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди зобов'язання, додержуватись вимог, встановлених статтею 22 цього закону, та виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди і Земельного кодексу України». Обов'язки землекористувачів визначені статтею 96 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 згаданої статті землекористувачі зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля. Статтею 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. Правові, економічні та соціальні основи охорони земель з метою забезпечення їх раціонального використання, відтворення та підвищення родючості ґрунтів, інших корисних властивостей землі, збереження екологічних функцій ґрунтового покриву та охорони довкілля визначені Закону України «Про охорону земель» (далі по тексту - Закон). Вимоги до власників і землекористувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності встановлені статтею 35 згаданого закону. Так, вказаною статтею, серед іншого, передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов'язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів. Відповідно до ст. 37 Закону з метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення. Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Єдину процедуру виготовлення, видачі та застосування агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки встановлено Порядком ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки (надалі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 11.10.2011р. № 536. Пунктом 3.5. Порядку встановлено, що наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно п. 1.5. Порядку агрохімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень - через кожні 5-10 років і є обов'язковою для всіх землевласників та землекористувачів. Аналогічна норма передбачена і ст. 54 Закону. Так, за приписами згаданої статті агрохмімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень - через кожні 5-10 років. Також, перший відповідач вказує, що ідентичні вимоги діяли і на момент укладення договору оренди землі від 23.05.2005р. Зокрема, п. 6 Положення про агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України від 30.11.1993 року № 321, передбачалося, що агрохімічне обстеження ґрунтів проводиться через 5 років і є обов'язковим для всіх землевласників. Згідно п. 9 Положення Показники в паспорті поновлюються через кожні 5 років. Висновки про зміну показників подаються до органів державної виконавчої влади для відповідного реагування. Пунктом 10 Положення встановлював, що наявність паспорта є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, наданні їх у користування, визначенні розміру земельного податку, встановленого статтями 17, 19 і 36 Земельного кодексу України. Беручи до уваги вищенаведені обставини та підстави, перший відповідач вважає, що внаслідок не виготовлення агрохімічного паспорта поля позивачем, як землекористувачем, порушено вимоги ст. 35 Закону «Про охорону земель» в частині недотримання стандартів, нормативів при здійсненні агрохімічних заходів, пов'язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів, а відтак, неналежно виконано свої обов'язки за умовами договору в частині додержання вимог законодавства про охорону довкілля.

Від другого відповідача надійшов відзив на позовну заяву вих. б/н від 05.10.2015 року, в якому він вважає, що в задоволенні вказаного позову необхідно відмовити повністю, виходячи з наступних підстав та обставин: По-перше, другий відповідач поділяє правову позицію, яка була сформована під час розгляду чисельних судових справ, в частині, що положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обов'язок на переукладення договору оренди, враховуючи при цьому статті 6, 203, 316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його за наявності вільного волевиявлення особи, непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору. Зокрема, з точки зору управління, вищезазначена правова позиція в першу чергу базується на наступних фундаментальних засадах цивільного законодавства: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (стаття 203 ЦК України); правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 ЦК України); власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України); власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). По-друге, статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Отже, нормами вказаної статті передбачено, що розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності належить до виключних повноважень органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. На думку другого відповідача, у разі задоволення позовних вимог в частині визнання укладеною додаткової угоди між Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та ФГ «Яровіт» про поновлення договору оренди землі від 23.05.2005р., суд першої інстанції візьме на себе невластиві йому функції суб'єкта владних повноважень та порушить норми матеріального права, а саме ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України. По-третє, змістом пункту 2 ст. 792 Цивільного кодексу України встановлюється, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Аналогічна норма встановлена і статтею 93 Земельного кодексу України, якою, серед іншого передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Тобто, зі змісту вищенаведених нормативно-правових актів випливає, що спеціальним законом, який регулює відносини щодо найму (оренди) землі, є Закон України «Про оренду землі». При цьому, порядок поновлення договору оренди землі визначений статтею 33 цього Закону. За приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити, серед іншого, факт належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору. Пунктом 31 договору оренди землі від 23.05.2005р., укладеного між Василівською районною державною адміністрацією та селянським - фермерським господарством «Яровіт» (далі по тексту - ФГ «Яровіт»), передбачені наступні умови використання земельної ділянки: приступати до використання земельної ділянки орендар має право після державної реєстрації договору оренди; орендар зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди зобов'язання, додержуватись вимог, встановлених статтею 22 цього закону, та виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди і Земельного кодексу України, тощо. Обов'язки землекористувачів визначені статтею 96 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 згаданої статті землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. 18.06.2015 року ФГ «Фаворіт» заявою від 18.06.2015р. повідомило про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому вказаний письмовий доказ, наявний в матеріалах справи, не містить жодних відомостей щодо належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору, тобто, орендар у своєму зверненні навіть не зазначив (не задекларував) про належне виконання обов'язків за умовами договору. Також, жодних доказів з цього приводу орендар не надав орендодавцю. Відсутні ці докази і в матеріалах судової справи № 908/5048/15. Отже, позивач ані під час звернення до другого відповідача, ані під час триваючого розгляду даної судової справи, не довів та не обґрунтував свої позовні вимоги в частині наявності в нього переважного права на поновлення договору оренди, у зв'язку з належним виконанням ним своїх обов'язків за умовами договору. Зокрема, орендар не довів, не надав докази та навіть не повідомив про те, що він належно виконує свої обов'язки за умовами договору щодо: а) забезпечення використання землі за цільовим призначенням; б) додержання вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасної сплати орендної плати; г) не порушення прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищення родючості ґрунтів та зберігання інших корисних властивостей землі; д) своєчасного надання відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування даних про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримання правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігання геодезичних знаків, протиерозійних споруд, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Неналежне виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору за приписами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позбавляє позивача переважного права на поновлення договору оренди землі від 23.05.2005р. Все вищевикладене свідчить та підтверджується матеріалами справи, що під час розгляду заяви позивача від 18.06.2015р. та подання позову до господарського суду, вказаним господарством не було доведено обставину належного виконання орендарем своїх обов'язків за умовами договору. Дана обставина, на думку другого відповідача, має ключове значення для справи, оскільки нормативно доводить наявність або відсутність переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не виконав свій процесуальний обов'язок в частині доведення обставини належного виконання ним своїх обов'язків за умовами договору, а відтак, не довів своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк. Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Беручи до уваги вищенаведені обставини та підстави, керуючись ст. 84 ГПК України, другий відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову позивача повністю.

Крім того, від другого відповідача надходило клопотання вих. б/н від 05.10.2015 року про витребування у позивача доказів переважного права на поновлення договору оренди землі.

Клопотання другого відповідача було прийнято судом, ухвалою від 05.11.2015р. суд витребував у позивача вказані в клопотанні другого відповідача документи.

Провадження по справі зупинялось та розгляд справи двічі відкладався.

08.12.2015р. розгляд справи продовжений та прийнято рішення.

Ухвали суду про відкладення розгляду справи від 17.11.2015р. були надіслані третій особі по справі, що підтверджується вихідними реєстраційними номерами, які зазначені на зворотній стороні ухвал та мають відмітку про відправлення кількості примірників цих ухвал третьої особі по справі.

Третя особа, повідомлена про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому ГПК України, в судове засідання не зявилася.

Третя особа надала суду письмові пояснення № 01-51/1837 від 01.12.2015 року, в яких вказала наступне: 23 травня 2009 року між Василівською райдержадміністрацією та ФГ «Яровіт» укладено договір оренди землі загальною площею 25,0 га. Згідно п. 8 договору сторони погодили, що договір укладено строком на 10 років, після закінчення договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк. Таким чином, строк дії договору закінчується 19.07.2015 року. На адресу Василівської районної державної адміністрації не надходили листи щодо заборгованості ФГ «Яровіт» по орендній сплаті за оренду землі від Малобілозерської сільської ради та від Василівського відділення Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління державної фіскальної служби України в Запорізькій області, що свідчить про своєчасну сплату та відсутності заборгованості коштів за оренду землі. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Райдержадміністрація вважає, що ФГ «Яровіт» має переважне право на укладення додаткової угоди відповідно до вище зазначеного законодавства, так як голова ФГ «Яровіт», в особі ОСОБА_3, своєчасно звернувся до Головного Управління Держземагенства в Запорізькій області про поновлення договору оренди землі. Всі строки та умови встановленої законодавством процедури були дотриманні: 1) орендар належним чином виконував свої обов'язки відповідно до договору; 2) орендар повідомив орендодавця до спливу строку договору оренди про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; 3) орендар додав до листа - повідомлення проект додаткової угоди. Враховуючи матеріали справи та додані позивачем докази вище зазначених фактів, Василівська районна державна адміністрація підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Судове засідання призначене на 02.12.2015 року об 11.00 годині третя особа просить розглядати без участі представника - Василівської районної державної адміністрації.

Клопотання третьої особи задовольняється судом, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника третьої особи, за наявними в справі матеріалами .

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів та третьої особи (в судовому засіданні 17.11.2015р.), суд вважає, що уточнені позовні вимоги до перлового відповідача задоволенню не підлягають, уточнені позовні вимоги до другого відповідача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

Між позивачем та Василівською районною державною адміністрацією м. Василівка Запорізької області (далі третя особа) був укладений договір оренди землі б/н від 23.05.2005р. з додатками та змінами (далі договір).

Згідно вказаному договору Василівська районна державна адміністрація передала, а позивач прийняв в оренду земельну ділянку площею 25 га для ведення фермерського господарства з земель запасу Малобілозірської сільської ради, що підтверджується актом прийому передачі від 23.05.2005р.

Згідно п. 11 договору (в редакції договору про внесення змін до договору оренди землі №600 від 31.10.2011р.), орендна плата вноситься орендарем рівними частинами щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця .

Відповідно до п. 43 договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір був зареєстрований 19.07.2005р., про що на договорі зроблена відповідна відмітка.

В п. 8 договору зазначено, що він укладений на 10 років. Таким чином, з врахуванням п. 43 договору, договір діяв до 19.07.2015р.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Законом України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі"). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі").

В силу вимог частини четвертої статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб належать Центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам.

Відповідно до положень пункту 9-1 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначено Законом України "Про центральні органи виконавчої влади". Частиною 7 статті 5 цього Закону встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України.

Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074 (надалі - Порядок). Відповідно до пункту 4 цього Порядку орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Пунктом 6 Порядку визначено, що права та обов'язки органів виконавчої влади переходять до утвореного органу виконавчої влади у разі перетворення органу виконавчої влади.

Згідно пункту 7 Порядку майнові права та обов'язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом.

Згідно з пунктом 12 Порядку орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" здійснено реорганізацію Державного агентства земельних ресурсів України шляхом перетворення його в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

В пунктах 5, 6 цієї постанови зазначено: "установити, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються.

Права та обов'язки центральних органів виконавчої влади, що ліквідуються, передаються відповідним центральним органам виконавчої влади, на які цією постановою покладено функції з реалізації державної політики у відповідній сфері.

Центральні органи виконавчої влади, що припиняються згідно з цією постановою, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення центральних органів виконавчої влади, яким передаються повноваження та функції центральних органів виконавчої влади, що припиняються."

25.09.2014 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року, серед основних завдань якого зазначено, зокрема, реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно підпункту 31 пункту 4 цього Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Можливість забезпечення здійснення покладених на Держгеокадастр постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15 "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" функцій і повноважень Державного агентства земельних ресурсів, що припиняється, визначена розпорядженням Кабінету Міністрів України "Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" від 31.03.2015 № 294-р.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 14 від 03.02.2015 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2015 року за № 177/26622, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

При цьому, слід зазначити, що Положення про Головне управління Держземагентства в області, яке затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 16.02.2015 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.05.2015 року за № 77/26622, втратило чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства № 49 від 16.02.2015 року.

Наказом голови Держгеокадастру № 18 від 03.03.2015 року, виданим на підставі підпункту 20 пункту 11 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру затверджене Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області (надалі - Положення).

05.06.2015 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області (код за ), що підтверджується спеціальним витягом з ЄДР (а. с. 38).

Підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області (державна реєстрація від 05.06.2015р.), передбачено, що відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах визначених Земельним кодексом України, на території Запорізької області.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» передбачено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 18.06.2015р. № 135 погоджено пропозицію Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015р. № 18 «Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру у Запорізькій області» функцій і повноважень Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, що припиняється.

Відповідно до Спеціального витягу з ЄДР станом на 08.12.2015р. щодо Головного управління Держземагенства у Запорізькій області наявний запис від 11.06.2015 року про перебування юридичної особи в стані припинення. Відомості про юридичних осіб - правонаступників, їх ідентифікаційні коди не зазначено.

Відповідно до Спеціального витягу з ЄДР станом на 08.12..2015р. щодо Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області зазначено відомості про проведення державної реєстрації юридичної особи, дата внесення - 05.06.2015р. Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, відсутні.

Враховуючи викладене станом на час прийняття судом рішення, повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах визначених Земельним кодексом України, на території Запорізької області здійснює Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, яке на даний час ще не являється правонаступником прав та обов'язків Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, яке ще перебуває в стадії припинення.

Згідно ч. 1 - 4 ст. 33 Закону України Про оренду землі по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Згідно з п. 8 договору після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 10 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

18.06.2015р. позивач звернувся до першого заступника начальника ГУ Держземагенства у Запорізької області з заявою від 18.06.2015р., в якій вказав, що 19.07.2015р. строк дії договору оренди землі б/н від 23.05.2005р. закінчився, просив прийняти рішення про поновлення договору оренди землі на той самий термін. Заява була позивача була одержана ГУ Держземагенства у Запорізької області 18.06.2015р., про на заяві мається відповідна відмітка.

До заяви позивача були додані додаткова угода про поновлення договору та договір оренди землі.

Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України Про оренду землі орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Оскільки заява до орендодавця надійшла 18.06.2015р., то орендодавець повинен був розглянути цю заяву у місячний термін, тобто до 18.07.2015р.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізької області 17.07.2015р. направило позивачу лист повідомленні від 17.07.2015р. № 27-8-0.4-810/25-15, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень від 17.07.2015р. та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих поштовому відділенню від 17.07.2015р.

Таким чином, другий відповідач у місячний термін розглянув заяву позивача.

В листі повідомленні від 17.07.2015р. № 27-8-0.4-810/25-15 другий відповідач вказав позивачу, що для застосування статті 33 Закону України Про оренду землі та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідне виконання таких умов: належне виконання орендарем своїх обовязків; повідомлення орендарем до спливу строку договору орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладання договору на новий строк; додавання до листа - повідомлення орендарем проекту додаткової угоди. У звязку з невиконанням вищенаведених умов, договір оренди землі від 23.05.2005р. вважається припиненим 20.07.2015р. у звязку з закінченням строку, на який його було укладено.

Рішення другого відповідача повинно бути визнано недійним з наступних підстав:

Орендар належно виконував обов'язки за умовами договору, а тому має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк та на поновлення договору оренди землі, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Пунктом 31 договору оренди землі від 23.05.2005 року, укладеного між Василівською районною державною адміністрацією та селянським - фермерським господарством «Яровіт» (позивачем у справі), передбачені наступні умови використання земельної ділянки: приступати до використання земельної ділянки орендар має право після державної реєстрації договору оренди; орендар зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди зобов'язання, додержуватись вимог, встановлених статтею 22 цього закону, та виконувати обов'язки відповідно до умов договору оренди і Земельного кодексу України, тощо.

Обов'язки землекористувачів визначені статтею 96 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 згаданої статті землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; є) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Позивач належним чином виконував всі обовязки зазначені в договорі та в ст. 96 Земельного кодексу України, а саме: земельна ділянка використовувалась орендарем виключно за її цільовим призначенням з метою ведення фермерського господарства (товарне сільськогосподарське виробництво); при користуванні земельною ділянкою орендар не порушував вимог законодавства про охорону довкілля; орендна плата вносилась відповідно до умов договору та з 01.01.2011р. згідно положень Податкового кодексу України, що підтверджується платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи. Станом на 19.07.2015року (дату закінчення терміну дії договору) орендар не мав заборгованості з орендної плати; орендарем не порушувалися права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; вирощування сільськогосподарських культур проводилось орендарем з дотриманням сівозміни, з забезпечення корисних властивостей землі та родючості ґрунтів і підвищення їх рівня; орендарем своєчасно надавалася загальнообов'язкова звітність про стан і використання земель та інших природних ресурсів; земельна ділянка використовувалась з дотриманням правил добросусідства, зі збереженням геодезичних знаків, протиерозійних споруд, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Крім цього, відповідно до змісту Порядку ведення агрохімічного паспорта поля земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 від 11.10.2011р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2011р. за № 1517/20255 відповідно до якого наявність агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки є обов'язковою при передачі земельних ділянок у власність, користування, наданні дозволу на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, консервації та рекультивації земель і в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 1.3 зазначеного Порядку, агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про охорону земель" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у галузі охорони земель, належать зокрема забезпечення проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до Указу Президента України від 02.12.1995р. № 1118 "Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення", обов'язок суцільної агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення не покладається на землекористувачів.

Також слід зазначити, що для того щоб мати переважне право на укладання договору, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі, достатньо належним чином виконувати умови договору. В п. 31 договору вказано, що крім умов договору орендар зобовязаний виконувати належним чином і Земельний кодекс України. В ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі та в договорі не передбачено, що орендар для отримання переважного права на укладання договору, повинен виконувати ще і інші нормативні акти.

Враховуючи викладене, право орендаря на поновлення договору оренди земельної ділянки не може бути поставлене в залежність від наявності агрохімічного паспорту, оскільки орендар не є тим суб'єктом який повинен забезпечити агрохімічну паспортизацію відповідної земельної ділянки.

Відповідачі не надали суду доказів неналежного виконання позивачем умов договору та вимог Земельного кодексу України.

Заперечення відповідачеві не приймаються по вказаним вище підставам.

За таких підстав, позивач правомірно просить визнати недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, викладене у листі - повідомленні від 17.07.2015р. № 27-8-0.4-810/25-15.

Провадження по справі слід припинити в частині визнання договору оренди землі від 23.05.2005р. поновленим та визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі укладеною, в звязку з наступним:

Стаття 33 Закону України Про оренду землі, яка унормовує питання поновлення договору оренди землі, містить дві самостійні конструкції щодо поновлення договору на новий строк, перша закріплена в частині 1 цієї статті, друга закріплена у ч. 6 цієї ж норми.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (на поновлення договору оренди землі).

В ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі не зазначено, що договір вважається вже укладеним або поновленим. З зазначеної норми чітко вбачається, що орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк ( на поновлення договору оренди землі).

За таких підстав, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі, у разі відмовити орендодавця укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, позивач не позбавлений права просити суд укласти договір оренди землі на новий строк, або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або поновити договір оренди землі. Однак, позивач просить суд визнати додаткову угоду вже укладеною, а договір оренди землі поновленим.

Поновленим договір вважається тільки з підстав, вказаних в ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Частина 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі до спірних правовідносин не застосовується з наступних підстав:

Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, лише у разі якщо орендар не звертався до орендодавця з листом повідомленням про поновлення договору оренди і відповідно не надсилав орендодавцю додаткову угоду, а просто мовчки продовжував користуватися земельною ділянкою після того, як закінчився строк договору оренди, і за умови, що орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав орендарю лист повідомлення про заперечення у поновлені договору оренди землі.

В даному ж випадку орендар (позивач по справі) звертався до орендодавця з листом повідомленням про поновлення договору оренди і відповідно надсилав орендодавцю додаткову угоду, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору надіслав орендарю лист повідомлення про заперечення у поновлені договору оренди землі .

За таких підстав, в даному випадку ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі до спірних правовідносин не може бути застосована.

До спірних правовідносин застосовуються тільки частини 1-5 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Оскільки орендодавець не уклав з позивачем додаткову угоду, то додаткова угода не може бути укладеною, позивач лише може просити суд укласти додаткову угоду між позивачем та другим відповідачем.

Оскільки орендодавець не поновив з відповідачем договір оренди, то цій договір не вважається вже поновленим, позивач лише може просити суд поновити договір оренди, як то вказано в ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Позивач безпідставно посилається на постанови Вищого господарського суду України, оскільки, відповідно до ст. 82 ГПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує лише висновки Верховного Суду України. Постанови Вищого господарського суду України не являються постановами Верховного Суду України, а тому при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд не повинен враховувати висновки постанов Вищого господарського суду України. Більш того, в постановах Вищого господарського суду України від 08.09.2015р. по справі №910/5527/15-г та від 02.11.2015р. по справі №908/257/15-г річ йде про поновлення терміну дії договору та про пролонгацію (продовження) дії договору оренди земельної ділянки відповідно, а не про визнання договору або додаткової угоди укладеною, як просить позивач.

В постанові Верховного Суду України від 25.02.2015р. річ йде про поновлення договору оренди, на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі, тому що, орендодавець не надав в місячний строк заперечень орендарю. Більш того, зі всій постанови Верховного Суду вбачається, що суд вказує на право орендаря на поновлення договору оренди.

З постанови Верховного Суду України від 10.10.2012р. вбачається, що позивач в позовній заяві просить суд зобовязати відповідача укласти договір про надання послуг за утримання будинку та при будинкової території. Тобто з вищевикладеного вбачається, що договір не був укладений і позивач просить суд його укласти, але не зважаючи на те, що договір не укладений, тобто його ще не має, Верховний Суд вказує, що цей договір слід визнати укладеним на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Але, в п. 1 ст. 16 ЦК України вказано, що способом захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права.

Під визнанням права слід розуміти, такі спори, як : визнання права власності , або іншого речового права, визнання громадянина обмежено дієздатним або визнання громадянина не дієздатним, та таке ін.

Визнання договору або додаткової угоди укладеними або визнання договору поновленим не являється таким способом захисту цивільних прав і інтересів як визнання права.

Також слід вказати, що з постанов Верховного Суду України від 25.02.2015р. та 10.10.2012р. вбачається, що Верховний Суд України переглядав рішення не господарських судів, а судів, які розглядають цивільні справи.

Тільки процесуальний кодекс встановлює які саме справи, підвідомчі господарським судам.

Договори (додаткові угоди) укладаються або шляхом підписання його сторонами, або, у разі відмови однієї із сторін від підписання договору (додаткової угоди), договір (додаткова угода) укладається за рішенням суду. Якщо сторони не уклали договір (додаткову угоду) , то суд не може визнавати договір (додаткову угоду) укладеним, якщо він ні сторонами, ні судом не був укладений.

Відповідно до ст. 82 ГПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вище навів відповідні мотиви по яким він відступив від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Крім цього, суд додатково зазначає, що стаття 12 ГПК України має назву Справи, підвідомчі господарським судам, а відповідно саме ця стаття процесуального кодексу має вичерпаний перелік справ, які підвідомчі господарським судам. Ця стаття не вказує, що господарські суди можуть розглядати інші спори.

Згідно зі ст. 12 ГПК України господарський суд розглядає спори про укладання договору або додаткової угоди.

В статті 12 ГПК України не вказано, що договір або додаткову угоду можливо визнавати укладеною. Крім цього, в статті 12 ГПК України взагалі не вказано про те, що господарський суд розглядає спори про визнання договору вже поновленим.

В статті 84 ГПК України також зазначено, що у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

За таких підстав, спір про визнання договору оренди землі від 23.05.2005р. поновленим та визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі укладеною, не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи все вищевикладене, слід припинити провадження по справі в частині визнання договору оренди землі від 23.05.2005р. поновленим та визнання додаткової угоди укладеною.

Доводи позивача не приймаються по вказаним вище підставам.

Слід вказати, що всі три позовні вимоги стосуються другого відповідача, саме рішення другого відповідача просить позивач визнати недійсним, саме з другим відповідачем позивач просить визнати договір поновленим, саме з другим відповідачем позивач просить визнати додаткову угоду укладеною..

Позивач не довів суду, що перший відповідач порушив права позивача по кожної вимоги позивача.

В судовому засіданні представник позивача визнав, що перший відповідач не порушував права позивача, а тому позивачу слід відмовити у задоволені позову до першого відповідача.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 1 218 грн., відповідно до статті 49 ГПК України.

Відповідно до п. 5 статті 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі припинення провадження у справі .

За таких підстав, позивачу слід повернути судовий збір в сумі 2 436 грн., але оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення судового збору, судовий збір не повертається судом.

Але, позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору в сумі 2 436 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 44 49, 75, 82 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити позивачу в задоволені позовних вимог до Головного управління Держземагентства у Запорізькій області м. Запоріжжя про визнання недійсним рішення, про визнання договору оренди землі від 23.05.2005р. поновленим, про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі укладеною.

Позов до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області задовольнити частково. Визнати недійсним рішення Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про заперечення у поновленні договору оренди землі від 23.05.2005 року (зареєстрованого 19.07.2005р. за № 07), викладене у листі - повідомленні від 17.07.2015р. № 27-8-0.4-810/25-15.

Припинити провадження по справі в частині визнання договору оренди землі від 23.05.2005р. поновленим та визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі укладеною.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095) на користь Фермерського господарства „Яровіт (вул. 30 років Перемоги, буд. 9, с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, 71673) судовий збір в сумі 1 218 грн. ОСОБА_3 наказ.

Повне рішення складено : 09.12.2015р.

Суддя Л.С. Місюра