РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015Справа № 906/1376/15

За позовом Заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави

до Спільного підприємства «Щорсівський гранітний кар'єр Укооппостачмашу», Житомирської обласної державної адміністрації, Дочірнього підприємства «Коростенський лісгосп АПК» ЖОКАП «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради

третя особа Державне агентство лісових ресурсів України, Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства

про визнання незаконним розпорядження голови обласної державної адміністрації та визнання недійсним договору довгострокового користування лісами

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Винник О.О. (представник за посвідченням);

від відповідача 1: Кривинюк Є.П. (представник за довіреністю);

від відповідача 2: не з'явився;

від відповідача 3: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: Хрустальова Я.В. (представник за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду з позовом і інтересах держави до СП «Щорсівський гранітний кар'єр Укооппостачмашу», Житомирської обласної державної адміністрації, ДП «Коростенський лісгосп АПК» ЖОКАП «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради про визнання незаконним п.12 розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації №455 від 29.12.2012 про погодження надання відповідачу 1 для довгострокового тимчасового користування терміном на 30 років лісових ділянок без вилучення їх у постійних лісокористувачів, розташованих в межах Коростенського району Ушомирського лісництва ДП «Коростенський лісгосп АПК» (квартал 20 виділ 1(1) площею 1,7 га, квартал 2 виділ 5(1) площею 1,3 га, квартал 20 виділ 5(2) площею 3,0 га, квартал 20 виділ 6 площею 3,9 га, загальною площею 9,9 га для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо - виховних цілей; визнання недійсним договору довгострокового користування лісами від 27.02.2014, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 3; зобов'язання відповідача 1 повернути постійному лісокористувачу вказану лісову ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що спірне розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації є незаконним, оскільки погодження на передачу у тимчасове довгострокове користування лісової ділянки здійснено без погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства , яким є Державне агентство лісових ресурсів України. Крім того умовами договору визначено плату за користування лісами, розраховану в іноземній валюті та без відповідного рішення Житомирської обласної ради щодо встановлення збору за спеціальне використання лісових ресурсів, що призвело до порушення інтересів держави та несплати тимчасовим користувачем у встановленому законом порядку ренти за спеціальне використання лісових ресурсів.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсними спірні розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації та договір оренди.

В судовому засіданні представник прокуратури позов підтримав у повному обсязі, вказавши, що розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації про погодження передачі у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки видано за відсутності погодження з Державним агентством лісових ресурсів України, що підтверджується листом вказаного агентства, зі змісту якого вбачається, що такого дозволу агентство не надавало. Наявний в матеріалах справи лист попереднього погодження надання лісів у тимчасове користування, Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства не може бути підставою для видачі відповідного розпорядження, оскільки Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства не є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Крім того вказав, що згідно положень чинного законодавства розрахунки за договором мають проводитись виключно у національній валюті, відтак умови договору, якими передбачено орендну плату з розрахунку у доларах США не відповідають вимогам закону. Також вказав, що договір укладено за відсутності рішення облради про встановлення розміру збору за спеціальне використання лісових ресурсів.

Представники відповідача 1 - СП «Щорсівський гранітний кар'єр Укооппостачмашу» та відповідача 3 - ДП «Коростенський лісгосп АПК» проти позову заперечували, вказавши, що розпорядження та договір відповідають вимогам закону, підстави для визнання їх незаконними та скасування відсутні. Зазначили, що Державне агентство лісових ресурсів України здійснює свої повноваження через територіальні підрозділи, яким є Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства, погодження якого на передачу спірної лісової ділянки в довгострокове користування було отримано у визначеному законом порядку. Крім того зазначили, що всі розрахунки за договором здійснюються в національній валюті - гривні, а встановлення розміру плати за користування лісовою ділянкою в іноземній валюті нормами чинного законодавства не заборонено. Також вказали, що договір укладено між відповідачем 1 та відповідачем 3, та при укладенні договору сторони визначили розмір орендної плати. Рішення облради для встановлення розміру орендної плати не передбачено. Крім того відповідач 1 не є спеціальним лісокористувачем лісових ресурсів, відповідно положення Податкового кодексу щодо сплати збору за спеціальне використання лісових ресурсів на нього не поширюються.

На підставі викладеного просять відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 - Житомирська обласна державна адміністрація уповноваженого представник а в судове засідання не направив, надіслав відзив на позов в якому проти позову заперечував, посилаючись на відповідність спірного розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації та договору вимогам закону.

Третя особа - Державне агентство лісових ресурсів уповноваженого представника у судове засідання не направила, відзиву на позов не надіслала, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Представник третьої особи - Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства проти позову заперечував, вказавши, що згідно Положення, третя особа підпорядковується Державному агентству лісових ресурсів України та є його територіальним органом, завданням якого є реалізація повноважень Держлісагентства на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці у сфері лісового та мисливського господарства. Зокрема, до завдань, покладених на Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства є погодження виділення лісів у довгострокове тимчасове користування (п.4.26 Положення).

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно положень ст.ст.16, 18 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. Об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року.

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, 29.12.2012 прийнято Розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації №455, пунктом 12 якого погоджено надання СП «Щорсівський гранітний кар'єр Укооппостачмашу» для довгострокового тимчасового користування терміном на 30 років лісових ділянок без вилучення їх у постійних лісокористувачів, розташованих в межах Коростенського району Ушомирського лісництва ДП «Коростенський лісгосп АПК» (квартал 20 виділ 1(1) площею 1,7 га, квартал 2 виділ 5(1) площею 1,3 га, квартал 20 виділ 5(2) площею 3,0 га, квартал 20 виділ 6 площею 3,9 га, загальною площею 9,9 га для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей.

29.11.2012 СП «Щорсівський гранітний кар'єр звернулось до Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства з проханням надати погодження на передачу в довгострокове тимчасове користування вказаних лісових ділянок.

Висновком Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства № 01-01-24/09 від 03.01.2013 попереднього погодження надання лісів для культурно--оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей загальною площею 9,9 га на землях лісогосподарського призначення ДП «Коростенський лісгосп АПК» на умовах довгострокового тимчасового користування погоджено виділення лісових ділянок без права вилучення у постійного лісокористувача.

27.02.2014 між постійним лісокористувачем, власником лісів (уповноважена ним особа) ДП «Коростенський лісгосп АПК» (сторона 1) та тимчасовим користувачем СП «Щорсівський гранітний кар'єр» (сторона 2) укладено договір довгострокового тимчасового користування лісами, відповідно до п.1 якого сторона 1 виділяє, а сторона 2 приймає у строкове, платне довгострокове користування лісову ділянку з метою використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і освітньо-виховних цілей.

У користування виділяється лісова ділянка загальною площею 9,9 га, яка розташована в Ушомирському лісництві ДП «Коростенський лісгосп АПК».

Пунктом 18 Договору передбачено, що за користування лісовою ділянкою сторона 2 сплачує орендну плату стороні 1 за домовленістю 20 доларів США за рік згідно курсу НБУ.

Плата вноситься у строки та в порядку, визначені чинним законодавством незалежно від фактичного користування земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що до укладення вказаного договору тимчасовий користувач лісової ділянки виконав всі необхідні умови, передбачені положеннями ст..18 Лісового кодексу України, зокрема отримав рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого в межах повноважень такого органу, отримав погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та погодження постійного лісокористувача - ДП «Коростенський лісгосп АПК».

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи висновком Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства №02-01-24/09 від 03.01.2013, листом ДП «Коростенський лісгосп АПК» №413 від 13.12.2012, Розпорядженням голови Житомирської облдержадміністрації від 29.12.2012 № 455.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір було укладено сторонами після отримання всіх необхідних погоджень, в тому числі і висновку Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Посилання позивача на ту обставину, що вказаний висновок не може бути погодженням на отримання відповідачем1 у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки, оскільки центральним органом, що здійснює державну політику в сфері лісового господарства є Державне агентство лісових ресурсів України, яке не погоджувало надання лісу в користування спростовуються наступним.

Як вбачається з надано третьою особою 2 Положення про Житомирське обласне управління лісового та мисливського господарства , затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України, зокрема пунктів 1, 3, 4.26 вказане Управління підпорядковується Держлісагентсву та є його територіальним органом, завданням якого є реалізація повноважень Держлісагентства України на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці у сфері лісового та мисливського господарства. Управління відповідно до покладених на нього завдань погоджує надання лісів у постійне користування.

Отже висновок Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства №02-01-24/09 від 03.01.2013 є належним погодженням надання лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування відповідачу 1.

Крім того, як вбачається з спірного розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації, пунктом 12 вказаного розпорядження зі сторони облдержадміністрації погоджено надання лісової ділянки у користування, проте договір укладено сторонами лише після отримання відповідного погодження територіального органу Держлісагентства. Вказане розпорядження прийнято в межах компетенції органу місцевого самоврядування та може бути підставою для надання лісової ділянки у користування лише при відповідному погодження Держлісагентством, при цьому наявність такого погодження Держлісагентства на момент прийняття розпорядження органу місцевого самоврядування нормами чинного законодавства не передбачено.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для визнання незаконним п.12 розпорядження голови Житомирської облдержадміністрації від 29.12.2012 №455.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Судом встановлено, що сторонами встановлено плату за користування лісовою ділянкою в іноземній валюті - доларах США по курсу Національного Банку України.

Крім того, як вбачається з пояснень сторін, сплата платежів здійснюється у національній валюті - гривні.

Оскільки норми чинного законодавства, визначаючи основною валютою зобов'язання грошову одиницю України - гривню не містять заборони щодо визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, та приймаючи до уваги наявність посилання в умовах договору на курс НБУ, суд приходить до висновку, що положення п.18 Договору відповідають вимогам закону, оскільки сторонами визначено грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, тоді як виконання зобов'язання здійснюється в грошовій одиниці України із застосуванням офіційного курсу НБУ долара США відносно гривні України.

Статтею 229.1 податкового кодексу України встановлено, що платниками збору за спеціальне є лісокористувачі - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, фізичні особи (крім фізичних осіб, які мають право безоплатно без видачі спеціального дозволу використовувати лісові ресурси відповідно до лісового законодавства), а також фізичні особи - підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка або лісового квитка) або відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Згідно ст..330.1.5 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування збором є використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт.

Статтею 331.11 Податкового кодексу України за заготівлю другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів ставки збору встановлюються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Відповідно до ст.334.2 Податкового кодексу України лісокористувачі щокварталу складають розрахунок збору наростаючим підсумком з початку року за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, у якому окремим рядком зазначається сума збору, сплачена відповідно до підпунктів 334.2.1 та 334.2.2 цього пункту, та подають його контролюючому органу за місцезнаходженням лісової ділянки у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду.

Лісокористувачі сплачують збір у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду.

Збір сплачується лісокористувачами щокварталу рівними частинами від суми збору, зазначеної в спеціальних дозволах, виданих у відповідному календарному році, крім сум збору, сплачених відповідно до підпунктів 334.2.1 і 334.2.2 пункту 334.2 цієї статті (ст. 334.4 ПКУ).

Отже, збір за спеціальне використання лісових ресурсів є обов'язковим збором, обов'язковість сплати якого визначена нормами Податкового кодексу України. При цьому відсутність в умовах договору посилання на сплату вказаного збору не звільняє лісокористувача від обов'язку сплати вказаного збору, оскільки порядок його сплати визначено положеннями Податкового кодексу України. Крім того, як вбачається зі змісту укладеного між сторонами Договору, зокрема п.23, на тимчасового лісокористувача покладається обов'язок у 10-денний термін з дати прийняття лісової ділянки стати на облік в органах податкової служби.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність в умовах договору розміру та обов'язку сплати лісокористувачем спеціального збору за використання лісових ресурсів не може бути підставою для визнання недійсним договору, оскільки вказане не звільняє відповідача від обов'язку сплати вказаного збору.

Також, з пояснень представників відповідачів та положень ст.331.11 ПКУ вбачається, що ставка збору встановлюється Житомирською обласною радою незалежно від укладених договорів на користування лісовими ресурсами та є обов'язковою для всіх лісокористувачів, в тому числі і для відповідача 1.

У випадку ухилення лісокористувача від сплати вказаного збору, відповідний орган, уповноважений державою, не позбавлений права звернутись до суду з позовом про стягнення несплаченої суми збору чи стягнути вказаний збір у порядку, визначеному нормами чинного законодавства, як не позбавлений позивач звернутись до суду з вимогою щодо внесення змін до Договору.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Нормами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спірний договір відповідає вимогам закону, відтак відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Враховуючи те, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, відсутні також і підстави для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача 1 повернути отриману в користування лісову ділянку.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати на сплату судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко