ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа № 911/4635/15

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Біогазенерго

про стягнення 671849,87грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_3 (довіреність №3 від 06.01.2015);

від відповідача не зявився.

Представники:

від позивача ОСОБА_4 (довіреність б/н від 30.10.2015);

від відповідача ОСОБА_5 (довіреність №1-1/05.01-2015 від 05.01.2015).

СУТЬ СПОРУ: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1В.) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Біогазенерго (далі ТОВ Біогазенерго) про стягнення 671849,87грн у т.ч.:

- 616748,10грн основна заборгованість;

- 52110,97грн пеня за період з 15.08.2015 по 12.10.2015;

- 2990,80грн проценти за період з 15.08.2015 по 12.10.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки № 01/07/15-01 від 01.07.2015 в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ Біогазенерго у своєму відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки строк оплати поставленого товару не настав.

03.12.2015 від позивачем подано заяву від 02.12.2015 про зменшення розміру позовних вимог.

Проте, 10.12.2015 позивачем подано заяву про залишення без розгляду заяви від 02.12.2015 про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд розглядати позовні вимоги в редакції поданої позовної заяви, також представником позивача у судовому засіданні 10.12.2015 не підтримана заява позивача від 02.12.2015 про зменшення розміру позовних вимог, у звязку з чим суд розглядає позовні вимоги в редакції позовної заяви від 12.10.2015

Дослідивши матеріали справи подані письмові пояснення та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 між ФОП ОСОБА_1 (далі сторона 1) та ТОВ Біогазенерго (далі - сторона 2) укладено договір №01/07/15-01 поставки (а.с.18-20, далі - договір).

За умовами такого договору, сторона 1 зобовязується передати у власність стороні 2 сировину відходи деревини кускові, а сторона 2 прийняти та оплатити поставлений обсяг сировини.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін у справі господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 3.1 договору, позивач зобовязаний у межах договору передавати сировину за плату стороні 2 у кількості, якості, асортименті, а також у місці та за цінами, визначеними сторонами у додатках, які є невідємною частиною вказаного договору.

За умовами п . 3.2 договору, відповідач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати стороні 1 ціну одержаної сировини.

Згідно п. 4.3 договору, прийом-передача сировини оформлюється шляхом складання та підписання повноважними представниками сторін акту прийому-передачі сировини та/або інших документів, з обовязковим наданням сторонам усіх супровідних документів.

Датою прийому-передачі сировини вважається дата підпису повноважних представниками сторонами акту прийому-передачі та/або інших супровідних документів (п. 4.4 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору, оплата отриманої сировини здійснюється сторонами шляхом перерахування на банківський рахунок сторони 1 суми, що дорівнює ціні отриманої сировини, при цьому 50% від ціни отриманої партії сировини оплачується після отримання стороною 2 такої партії та підписання акту прийому-передачі сировини, остаточний розрахунок за отриману партію сировини проводяться до 15 числа місяця, наступного за звітним, В будь-якому випадку остаточний розрахунок проводиться після поставки повного обсягу сировини згідно відповідного додатку до вказаного договору.

Згідно п. 9.1 договору, вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020.

Як встановлено під час розгляду справи, у період дії відповідного договору, протягом 01.07.2015 по 25.07.2015 позивачем здійснювалась поставка товару відповідачу, що підтверджується долученими до справи накладними (а.с.22-100), а також актом прийому-передачі №1 (а.с.108) відповідно до якого вартість поставленої сировини становить 901 748,10грн.

Частина товару сплачена відповідачем, а саме в розмірі 285 000,00, що підтверджується банківськими виписками (а.с.111-114, 163-174, 189, 190-196).

Враховуючи, що відповідачем не оплачена частина поставленого йому товару позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд стягнути з відповідача 616 748,10грн основного боргу.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за поставлений товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, сторонами в договорі змінено загальне правило оплати, так товар оплачується до 15 числа місяця наступного за звітним.

Позивачем 16.09.2015 надіслано відповідачу акт прийому-передачі сировини, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком (а.с.109).

Як вбачається, з роздруківки сайту УДППЗ «Укрпошта» вказане відправлення отримано відповідачем 23.09.2015, тобто строк оплати отриманої сировини настав 15 жовтня 2015 року (п. 5.3 договору).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що такий акт не може бути підтвердженням поставки товару, оскільки не містить дати підписання та в ньому не вказано повноваження особи, що підписала такий акт від відповідача, проте такі заперечення не приймаються судом до уваги з огляду на те, що, у поданих до суду письмових поясненнях від 09.11.2015, відповідач визнає факт отримання такого акту та його підписання 23.09.2015 в день його отримання, з чим погоджується суд та зазначає, що з урахуванням погоджених сторонами в договорі вимог такий товар мав бути оплачений до 15.10.2015.

Доказів сплати товару на суму 616 748,10грн відповідачем суду не надано, з огляду на що, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 616 748,10грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2990,80шгрн за період з 15.08.2015 по 12.10.2015.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, вимоги позивача про стягнення 3% річних за заявлений період не підлягають задоволенню з огляду на те, що вони заявлені за період до дати настання обовязку відповідача оплатити поставлену продукцію, а саме до 15.10.2015.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 52 110,97грн пені за період з 15.08.2015 по 12.10.2015.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 6.2 договору, у разі несвоєчасної оплати за отриману сировину сторона 2 сплачує стороні 1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення від суми заборгованості.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Проте, заявлені вимоги в частині стягнення пені також не підлягають задоволеню з огляду на, що вони заявлені за період до дати настання обовязку відповідача оплатити поставлену продукцію, а саме до 15.10.2015.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 9251,22грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Біогазенерго на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 616 748,10грн основної заборгованості.

3. В частині вимог про стягнення 52 110,97грн пені та 2990,80грн 3% річних в задоволені позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Біогазенерго на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 9251,22грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 11.12.2015

Суддя С.І. Чонгова