ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015 року Справа № 904/8229/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Подобєд І.М.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №24-5-03 від 26.12.2014 р., представник;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2015 року у справі № 904/8229/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Артемівський машинобудівний завод "ВІСТЕК", м. Артемівськ, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в розмірі 12 471,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Приватне акціонерне товариство „Артемівський машинобудівний завод „Вістек до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 12 471,60 грн., що складається з сум: 10 037,75 грн. основний борг, 121,27 грн. 3% річних, 2 312,58 грн. пеня.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки № 511130313 від 24.01.2013р., позивачем поставлено відповідачу товар, за який відповідач розрахувався частково, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 10 037,75 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2015 року (головуючий суддя Бєлік В.Г.) позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД" на користь Приватного акціонерного товариства „Артемівський машинобудівний завод „Вістек 10 037,75 грн. основного боргу, 100,65 грн. 3% річних, 1 966,85 грн. пені, 1 182,22 грн. - судового збору.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що відповідачем лише частково виконано свої зобовязання по повній та своєчасній оплаті отриманого товару.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "ІНТЕРПАЙП НИЖНЬОДНІПРОВСЬКИЙ ТРУБОПРОКАТНИЙ ЗАВОД" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 1 966,85 грн. відмовити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд не врахував, що в п.7.5 договору не встановлений конкретний розмір пені, а лише обмежений її максимальний розмір подвійною ставкою НБУ (не більше подвійної облікової ставки НБУ), у звязку з чим вважає розмір пені таким, що не встановлений.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 1966,85 грн. відмовити.

Приватне акціонерне товариство "Артемівський машинобудівний завод "ВІСТЕК" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважає, що господарський суд Дніпропетровської області повною мірою та всебічно розглянуто матеріали та винесено обґрунтовано рішення у справі відповідно до матеріального права України.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

В судовому засіданні 14.12.2015 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед підстав для скасування або зміни рішення місцевого суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

24.01.2013 року між Приватним акціонерним товариством „Артемівський машинобудівний завод „Вістек (Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (в подальшому - Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод") (Покупець) було укладено договір поставки № 511130313. (а.с.16-20).

Згідно п. 1.1. договору поставки на умовах, викладених в розділах цього договору, постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти і сплатити продукцію матеріально-технічного призначення, що надалі іменуються товар. Найменування, асортимент, номенклатура, сортамент, кількість, ціна, умови і терміни постачання товару вказані в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, що є невід'ємною його часткою.

В пункті 10.1. договору сторони передбачили, що договір набирає чинності з моменту фактичного підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31.12.13 р., а в частині невиконаних зобовязань по Договору - до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань.

Згідно п.3.1 договору товар за договором поставляється на умовах, вказаних в Специфікаціях до договору, згідно Інкотермс 2000.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору, ціна товару, що поставляється за договором, визначається в гривнях і вказана в Специфікаціях до Договору. Ціна Товару не включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений Податковим кодексом України. Ціна Товару визначена з урахуванням умов постачання (згідно Інкотермс 2000), передбачених відповідною Специфікацією до Договору.

Згідно п. 4.1. Договору, розрахунки за Договором проводяться Покупцем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі вартості партії Товару на рахунок Постачальника в порядку і терміни, вказані в Специфікаціях до Договору.

Додатковою угодою № 4 від 24.12.2013р. до Договору № 553130355 від 24.01.2013р. строк дії договору визначений до 31.12.2014р. (а.с. 21).

Так, специфікацією № 26 товарів, що постачаються Покупцеві, встановлено, що загальна вартість товару (електроди), вказаного в специфікації, складає 30 037,75 грн. та постачається на умовах СРТ, (Інкотермс 2000) м. Дніпропетровськ. Термін постачання: 5 календарних днів від дати підписання специфікації (а.с. 22).

Специфікацією передбачено умови оплати: відстрочка 60 календарних днів з дня поставки товару.

На підтвердження виконання зобовязань за договором позивачем надано видаткову накладну № 5164/14 від 25.12.2014 року на суму 30 037,75 грн.(а.с.23), товарно-транспортну накладну № Р5164/14 від 25.12.2014 року (а.с. 28-28), довіреність на отримання товару № 3227 від 25.12.2014 року (а.с. 25-26) та рахунок на оплату по замовленню № 5164/14 від 02.12.2014 року (а.с. 24).

На підтвердження часткового виконання відповідачем зобовязань за договором позивачем надано платіжне доручення № 16 від 11.03.2015 року на суму 20 000 грн. (а.с. 33).

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом попередньої інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки № 511130313 від 24.01.2013 року позивач за видатковою накладною: № 5164/14 від 25.12.2014р. на суму 30 037,75 грн. та товарно-транспортною накладною № Р5164/14 від 25.12.2014 року своєчасно поставив покупцю товар належної якості та в узгодженій кількості, який був прийнятий покупцем, що підтверджується вищезазначеними накладними, які підписані представниками сторін і наявні в матеріалах справи, а також довіреністю, рахунком на оплату та специфікацією (а.с. 22-29).

Відповідач не надав доказів, які б спростовували твердження позивача про виконання ним своїх обовязків за вищенаведеним договором поставки № 511130313 від 24.01.2013 року.

На підставі п. 4.1. договору та строків, зазначених у специфікації Відповідач повинен оплатити вартість поставленого Товару наступним чином: за видатковою накладною № 5164/14 від 25.12.2014р. на суму 30 037,75 грн. протягом 60 календарних днів, тобто по 23.02.2015 року включно.

Враховуючи умови договору та умови специфікацій до договору, положення ч.1 ст. 692 ЦК України строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеними вище видатковими накладними, є таким, що настав.

В порушення прийнятих на себе зобовязань відповідач поставлений на його адресу товар у встановлений договором та специфікацією строк повністю не оплатив, сплативши 20 000 грн. платіжним дорученням № 16 від 11.03.2015 року на суму, у звязку з чим згідно наданого позивачем розрахунку за відповідачем рахується основна заборгованість в розмірі 10 037,75 грн.

Окрім того, позивач відповідно до п. 7.5 Договору та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України розрахував та заявив до стягнення з відповідача 121,27 грн. 3% річних, 2 312, 58 грн. пені за період часу з 23.02.2015 року по 25.06.2015 року.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечений факт отримання товару за представленими видатковою накладною та не надано доказів повної оплати товару або повернення переданого товару на суму 10 037,75 грн., а відтак, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 10 037,75 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, як слідує із наданого позивачем розрахунку 3% річних, останній включив в період часу, за який нараховано вказані нарахування, останній день виконання зобовязання з оплати поставленого товару (23 лютого 2015 року), у звязку з чим не врахував положення ст. 253 ЦК України, відповідно до яких перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати відповідачем суми боргу, положення ст. 253 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування 3% річних, прийшла до висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 100,65 грн., за загальний період з 24.02.2015 року по 25.06.2015 року, оскільки прострочення оплати вартості поставленого товару з боку відповідача мало місце.

У зв'язку з тим, що на час прийняття рішення у справі відповідачем доказів погашення заборгованості з урахуванням 3% річних перед позивачем не надано, вимоги позивача щодо стягнення основного боргу у сумі 10 037,75 грн., 3% річних у сумі 100,65 грн. слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду в частині стягнення пені у сумі 1 966,85 гривень з наступних підстав.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом у даному випадку не передбачено розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції передбачені договором.

Відповідно до п. 7.5. Договору, у разі невчасного здійснення розрахунків за цим Договором, відповідач виплачує позивачу пеню в розмірі не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

У звязку з чим, колегія суддів констатує, що сторони в договорі не встановили конкретний розмір пені, а обмежили лише її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ (не більше подвійної облікової ставки НБУ).

Таким чином, оскільки сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені, то нарахування позивачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та стягнення її судом є неправомірним. Тому, в частині стягнення пені рішення суду підлягає скасуванню і в позові в цій частині слід відмовити.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає частковому скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального права і невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Слід прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України необхідно розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог у наступній пропорції: 81,29 % - з Відповідача; 18,71 % - з Позивача.

У звязку з чим з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути 990,11 грн. судового збору за подачу позовної заяви, а з Позивача на користь Відповідача необхідно стягнути 250,67 гривень судового збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод м. Дніпропетровськ задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2015 року у справі № 904/8229/15 скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Артемівський машинобудівний завод "ВІСТЕК", м. Артемівськ, Донецька область задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод (49081, м. Дніпропетровськ, вул. Столєтова, 21, ) на користь Приватного акціонерного товариства „Артемівський машинобудівний завод „Вістек (84500, Донецька область, м. Артемівськ, вул. Артема, 6, ) 10 037,75 грн. (десять тисяч тридцять сім грн. 75 коп.) основного боргу, 100,65 грн. (сто грн. 65 коп.) 3% річних, 990,11 грн. (девятсот девяносто гривень одинадцять копійок) - судового збору за подання позовної заяви.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Артемівський машинобудівний завод "ВІСТЕК" на користь Публічного акціонерного товариства „Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод 250,67 гривень (двісті пятдесят гривень шістдесят сім копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги

Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 17.12.2015 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Н.Л. Величко

Суддя І.М. Подобєд