ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року Справа № 904/5708/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: заступник начальника відділу виконавчих проваджень та проваджень у справах про банкрутство управління претензійно-позовної роботи юридичного департаменту ОСОБА_1, довіреність № 14-127 від 13.05.2014 року,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2015 року у справі № 904/5708/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 5 860 030, 19 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" про стягнення з останнього на свою користь основного боргу у сумі 4 236 842, 37 грн., пені у сумі 479 576, 61 грн., 3% річних у сумі 76 026, 79 грн. та інфляційних втрат у сумі 1 067 584, 42 грн., а всього: 5 860 030, 19 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2015року у справі № 904/5708/15 (суддя Ліпинський О.В.) позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 236 842, 37 грн. - основного боргу, 372 786, 46 грн. - пені, 45 440, 02 грн. - три проценти річних, 1 067 584, 42 грн. - інфляційних втрат, 71 366, 78 грн. - витрат по сплаті збору; в частині стягнення пені у розмірі 106 790, 15 грн. та трьох процентів річних у розмірі 30 586, 77 грн. - позов залишено без розгляду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 24.01.2014 року № 997/14-КП-3 щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем відповідачу протягом січня - грудня 2014 року природного газу з урахуванням вартості його транспортування, передбаченої умовами договору відповідальності за прострочення виконання зобов'язання з оплати природного газу у вигляді пені, а також передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних втрат та 3% річних. В частині заявлених до стягнення пені у розмірі 106 790, 15 грн. та 3% річних у розмірі 30 586, 77 грн., які нараховані за зобов'язаннями січня 2014 року за період з 23.05.2014 року по 09.12.2014 року та за зобов'язаннями лютого 2014 року за період з 23.05.2014 року по 12.03.2015 року, місцевий господарський суд залишив позовні вимоги без розгляду з тих підстав, що позивач без поважних причин не надав витребуваного ухвалою суду обґрунтованого розрахунку за ці періоди прострочення виконання грошового зобовязання 3 % річних та пені, який би не включав в період часу, за який розраховані відповідні суми, день фактичної сплати суми заборгованості. Місцевий господарський суд відмовив в задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій виходячи з тих обставин, що динаміка виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором свідчить про систематичні порушення з боку останнього строків розрахунків, в деяких випадках терміном понад один рік, у звязку з чим дійшов висновку, що зменшення розміру штрафних санкцій за даним позовом негативно вплине на інтереси позивача, які і без того грубо порушуються відповідачем у справі.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення пені та 3% річних у відповідних сумах, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення в оскаржуваній частині норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, позивач просить скасувати прийняте судом рішення про залишення частини заявлених позовних вимог без розгляду та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 106 790, 15 грн. та 3% річних у сумі 30 586, 77 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що ним до позовної заяви додано обґрунтований та законний розрахунок суми пені та 3% річних, які нараховані за зобовязаннями січня 2014 року за період з 23.05.2014 року по 09.12.2014 року та за зобовязаннями лютого 2014 року за період з 23.05.2014 року по 12.03.2015 року. Позивач вважає, що 3% річних та пеня мають нараховуватися по день сплати коштів кредитору, тобто включаючи день сплати, і пояснює, що саме за таким принципом позивачем було здійснено нарахування 3% річних та пені, які заявлені до стягнення у даній справі. Окрім того, за доводами позивача, встановивши за результатами перевірки розрахунку штрафних санкцій помилковість їх обчислення, суд повинен зобовязати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно, а тому підстави для залишення позову без розгляду щодо частини заявлених позовних вимог (пені та 3% річних), передбачені п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, у спірних відносинах були відсутні.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, явку свого повноважного представника у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення відповідачу поштового відправлення, яким останньому направлена копія ухвали апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення розгляду скарги у судове засідання на 15.12.2015 року (а.с. 195, т. 1).

До початку судового засідання від відповідача факсом надійшло клопотання про відкладення розгляду справу, мотивоване неможливістю прибуття його повноважного представника у судове засідання.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

У судовому засіданні 15.12.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (покупець) договору купівлі-продажу природного газу від 24.01.2014 року № 997/14-КП-3 (далі - Договір) (а.с. 14-19, т. 1) протягом січня - грудня 2014 року позивач передав відповідачу у відповідності з умовами Договору імпортований природний газ за узгодженою умовами Договору та додатковими угодами до нього (а.с. 20-25, т. 1) ціною на загальну суму з урахуванням його транспортування 8 115 652, 41 грн. для використання його відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Передача від позивача до відповідача природного газу щодо наведеного періоду та на загальну вказану суму підтверджується наступними підписаними представниками позивача, відповідача та газорозподільної організації актами приймання-передачі природного газу (а.с. 29-34, т. 1):

акт від 31.01.2014 року про прийняття відповідачем у січні 2014 року природного газу обсягом 369,737 тис. куб.м на суму 1 536 150, 75 грн. (з урахуванням його транспортування);

акт від 28.02.2014 року про прийняття відповідачем у лютому 2014 року природного газу обсягом 353,970 тис. куб.м на суму 1 470 643, 41 грн. (з урахуванням його транспортування);

акт від 31.03.2014 року про прийняття відповідачем у березні 2014 року природного газу обсягом 209,886 тис. куб.м на суму 872 015, 88 грн. (з урахуванням його транспортування);

акт від 31.10.2014 року про прийняття відповідачем у жовтні 2014 року природного газу обсягом 22,858 тис. куб.м на суму 146 424, 15 грн. (з урахуванням його транспортування);

акт від 30.11.2014 року про прийняття відповідачем у листопаді 2014 року природного газу обсягом 222,292 тис. куб.м на суму 1 485 452, 96 грн. (з урахуванням його транспортування);

акт від 31.12.2014 року про прийняття відповідачем у грудні 2014 року природного газу обсягом 340,001 тис. куб.м на суму 2 604 965, 26 грн. (з урахуванням його транспортування).

За умовами Договору (п. 6.1.) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, в силу наведеного, переданий на підставі Договору позивачем та отриманий відповідачем природний газ протягом січня - грудня 2014 року щодо кожного окремо місяця його поставки підлягав оплаті відповідачем в строк до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2014 року у справі № 904/4091/14, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.10.2014 року, а остання залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2014 року (а.с. 137-152, т. 1), з відповідача на користь позивача стягнуто існуючу на час прийняття судового рішення заборгованість за спірним Договором за поставлений у січні-березні 2014 року природний газ у сумі 2 392 659, 29 грн., яка визначена з урахуванням здійснених відповідачем оплат, пеню та 3% річних, нараховані за зобовязаннями з оплати природного газу січня, лютого та березня 2014 року за періоди прострочення оплати, відповідно, з 15.02.2014 року по 22.05.2014 року, з 15.03.2014 року по 22.05.2014 року та з 15.04.2014 року по 22.05.2014 року, а також інфляційні втрати, розраховані з застосуванням індексів інфляції за лютий-квітень 2014 року щодо зобовязань січня 2014 року, за березень-квітень 2014 року щодо зобовязань лютого 2014 року, за квітень 2014 року щодо зобовязань березня 2014 року.

Заявлений позивачем до стягнення з відповідача по даній справі основний борг у сумі 4 236 842, 37 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку фактично є боргом, що виник у звязку з не оплатою відповідачем вартості поставленого йому позивачем природного газу у жовтні грудні 2014 року та не є основним боргом про стягнення якого вирішено спір у справі господарського суду Дніпропетровської області № 904/4091/14.

Доказів повного або часткового погашення боргу у зазначеній сумі на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення відповідач не надав як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, як не надав і заперечень та контррозрахунку щодо суми основного боргу, періоду поставки природного газу, який не є оплаченим, доводи позивача щодо наявності основного боргу у заявленій до стягнення сумі шляхом надання належних доказів не спростував.

За наведеного, місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу (вартості отриманого та неоплаченого природного газу) у сумі 4 236 842, 37 грн.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, частина перша статті 199 Господарського кодексу України передбачає, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до пункту 7.2. Договору, у разі невиконання покупцем (відповідачем) умов п. 6.1. цього Договору (умови Договору щодо строку оплати поставленого природного газу) він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Частина шоста статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями пункту 30.1. статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, день виконання зобов'язання (день фактичної сплати суми заборгованості) не може входити до періоду прострочення його виконання, оскільки цього дня зобов'язання боржника, хоч і з порушенням строку виконання, але припиняється. Відтак, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Зазначене узгоджується з розясненнями, наведеними у п. 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з подальшими змінами та доповненнями.

Вказане стосується і нарахування та стягнення процентів річних, які нараховуються кредитором відповідно до ст. 625 ЦК України.

Також, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, як і не позбавляє права на отримання передбаченої умовами Договору пені, однак загальне нарахування якої повинно бути проведено з дотриманням частини шостої статті 232 ГК України.

Позивач у даній справі розрахував та заявив до стягнення пеню за період прострочення виконання грошового зобовязання від суми боргу за поставлений природний газ у січні-грудні 2014 року по кожному місяцю його поставки окремо. Заявлена до стягнення у даній справі пеня розрахована за загальний період прострочення виконання грошового зобовязання з 23.05.2014 року по 12.03.2015 року. Нарахування пені за прострочення оплати поставленого природного газу за січень-березень 2014 року продовжено після періоду, за який було стягнуто пеню у справі № 904/4091/14, однак загалом нарахування пені у справі № 904/4091/14 та у даній справі по кожному з вказаних місяців окремо є припиненим через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних розраховані від суми боргу за поставлений природний газ у січні-грудні 2014 року по кожному місяцю його поставки окремо. 3% річних розраховані за загальний період прострочення виконання грошового зобовязання з 23.05.2014 року по 12.03.2015 року.

Нарахування 3% річних за прострочення оплати поставленого природного газу за січень-березень 2014 року продовжено після періоду, щодо якого спір про стягнення 3% річних у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, що виникло на підставі спірного Договору, вирішено у справі № 904/4091/14.

Обставини наявності заборгованості відповідача у відповідних сумах за поставлений природний газ у січні-березні 2014 року протягом періоду часу, за який за зобовязаннями вказаних місяців 2014 року заявлені до стягнення у даній справі пеня та 3% річних, відповідач шляхом надання належних доказів не спростував.

Проте, здійснюючи нарахування пені за простроченими зобовязаннями січня 2014 року, позивач не врахував, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, у звязку з чим, перевіривши розрахунок позивача та здійснивши за результатами перевірки власний розрахунок пені від суми боргу за поставлений природний газ у січні 2014 року в межах періоду прострочення, визначеного позивачем, апеляційний господарський суд вважає правомірними позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати поставленого йому позивачем природного газу у січні 2014 року з 23.05.2014 року по 14.08.2014 року у загальній сумі 3 909, 35 грн.

Щодо невиконаних відповідачем зобовязань з оплати поставленого йому позивачем природного газу у лютому, березні, жовтні, листопаді та грудні 2014 року здійснений позивачем розрахунок пені є вірним.

Отже, є такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за простроченими зобовязаннями з оплати природного газу січня-грудня 2014 року за загальний період прострочення виконання з 23.05.2014 року по 12.03.2015 року у загальній сумі 479 237, 93 грн. (3 909, 35 грн. + 102 542, 12 грн. + 78 720, 34 грн. + 15 557, 06 грн. + 123 638, 52 грн. + 154 870, 54 грн. = 479 237, 93 грн.).

Те ж стосується і нарахованих та заявлених позивачем до стягнення 3% річних.

Здійснюючи нарахування 3% річних за простроченими зобовязаннями січня-лютого 2014 року, позивач також не врахував, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних. Перевіривши розрахунок позивача та здійснивши за результатами перевірки власний розрахунок 3% річних від суми боргу за поставлений природний газ у січні-лютому 2014 року в межах періоду прострочення, визначеного позивачем, апеляційний господарський суд вважає правомірними позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати поставленого йому позивачем природного газу у січні 2014 року з 23.05.2014 року по 08.12.2014 року у загальній сумі 990, 83 грн. та за період прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати поставленого йому позивачем природного газу у лютому 2014 року з 23.05.2014 року по 12.03.2015 року у загальній сумі 29 460, 25 грн.

Щодо невиконаних відповідачем зобовязань з оплати поставленого йому позивачем природного газу у березні, жовтні, листопаді та грудні 2014 року здійснений позивачем розрахунок 3% річних є вірним.

За наведеного, є такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за простроченими зобовязаннями з оплати природного газу січня-грудня 2014 року за загальний період прострочення виконання з 23.05.2014 року по 12.03.2015 року у загальній сумі 75 891, 10 грн. (990, 83 грн. + 29 460, 25 грн. + 21 071, 73 грн. + 1 420, 11 грн. + 10 744, 10 грн. + 12 204, 08 грн. = 75 891, 10 грн.).

В решті заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені та 3% річних (щодо решти сум) позов задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає неправомірним рішення місцевого господарського суду в частині залишення без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України (у звязку з не наданням позивачем без поважних причин витребуваного судом обґрунтованого розрахунку) позовних вимог про стягнення пені у розмірі 106 790, 15 грн. та 3% річних у розмірі 30 586, 77 грн., які нараховані за зобов'язаннями січня 2014 року за період прострочення з 23.05.2014 року по 09.12.2014 року та за зобовязаннями лютого 2014 року за період прострочення з 23.05.2014 року по 12.03.2015 року, у звязку з наступним.

З огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Вказане узгоджується з розясненнями, наведеними у п. 1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з подальшими змінами та доповненнями.

Позивач додав до позову розрахунок заявлених до стягнення пені та 3% річних, з якого є зрозумілим як саме обчислено заявлену до стягнення суму.

Отже, місцевий господарський суд був зобовязаний перевірити обґрунтованість і правильність проведених позивачем розрахунків пені та 3% річних у вказаних періодах та за результатами перевірки самостійно визначити суми пені та 3% річних, які є правомірно заявленими та підлягають задоволенню, відмовити в решті неправомірно розрахованих та заявлених до стягнення сум.

Окрім того, здійснений позивачем розрахунок пені за зобовязаннями лютого 2014 року є вірним, оскільки як до початку, так і протягом періоду (з 23.05.2014 року по 14.09.2014 року), за який за вказаними зобовязаннями нарахована пеня, відповідач не здійснював оплат поставленого йому природного газу.

Також, апеляційний господарський суд не погоджується з оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду в частині задоволення повністю вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати, розраховані від суми боргу за поставлений природний газ у січні-грудні 2014 року по кожному місяцю його поставки окремо з застосуванням індексів інфляції за період: травень-листопад 2014 року щодо зобовязань січня 2014 року; травень 2014 року - лютий 2015 року щодо зобовязань лютого 2014 року; травень 2014 року лютий 2015 року щодо зобовязань березня 2014 року; листопад 2014 року лютий 2015 року щодо зобовязань жовтня 2014 року; грудень 2014 року лютий 2015 року щодо зобовязань листопада 2014 року; січень-лютий 2015 року щодо зобовязань грудня 2014 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку нарахування інфляційних втрат за прострочення оплати поставленого природного газу у січні-березні 2014 року продовжено після періоду, за який було стягнуто інфляційні втрати за прострочення виконання грошових зобовязань щодо вказаних місяців поставки газу рішенням господарського суду у справі № 904/4091/14.

Проте, при розрахунку інфляційних втрат від суми боргу за поставлений природний газ у січні-березні 2014 року позивач не врахував, що нарахування індексу інфляції на суму боргу, яка включає не лише основний борг, але і суму втрат від інфляції, нараховану за попередні місяці прострочення виконання грошового зобовязання, є неправомірним. Отже, розраховуючи інфляційні втрати за зобов'язаннями січня-березня 2014 року, позивач мав застосовувати індекс інфляції за визначені ним місяці прострочення тільки до суми основного боргу (з урахуванням її зменшення після часткових оплат) без додавання до суми боргу інфляційних втрат, нарахованих за попередні періоди.

Наведені допущені позивачем порушення не були усунені місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Перевіривши розрахунок позивача та здійснивши за результатами перевірки власний розрахунок сум інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду застосування індексів інфляції та від суми боргу за поставлений природний газ у січні-березні 2014 року з урахуванням її зменшення у січні та лютому, враховуючи при цьому рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 року № 62-97р, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у загальній сумі 992 512, 36 грн.; щодо решти заявлених вимог про стягнення інфляційних втрат (щодо решти суми) в задоволенні позову слід було відмовити.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Наведена правова норма підлягає застосуванню у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріальною, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме статтею 233 Господарського кодексу України та частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При розгляді справи у суді першої інстанції відповідач заявляв клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50 %.

Місцевий господарський суд, з яким погоджується господарський суд апеляційної інстанції, не задовольнив заявлене клопотання відповідача та відмовив у зменшенні заявленої до стягнення пені.

Враховуючи положення статті 83 ГПК України, реалізація господарським судом права зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) допускається лише у виняткових випадках.

Згідно з пунктом 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з подальшими змінами та доповненнями, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В обґрунтування підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені відповідач послався на ті обставини, що Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" є стратегічно важливим об'єктом для міста, оскільки виробляє теплову енергію для потреб населення; підприємств установ та організацій правобережної частини міста. Відповідач зазначає, що перебуває у тяжкому фінансовому стані, в порядку виконання судових рішень всі кошти на рахунках підприємства арештовано постановами органу державної виконавчої служби, крім того, в рамках виконавчих проваджень на все майно Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" накладено арешт. За твердженням відповідача, велика дебіторська заборгованість перед ним, зокрема Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа", яке здійснює функції з реалізації виробленої відповідачем теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання правобережної частини міста та яке не розраховується за надані послуги, не дає відповідачу можливості вчасно розрахуватися по зобовязанням. Окрім того, відповідач зауважує, що сума основного боргу за спірним Договором зменшилась. Для економії заробітної плати підприємство змушене скорочувати тривалість робочого часу та робочого тижня. Суму нарахованої пені відповідач вважає надмірно великою та додатковим прибутком позивача.

В підтвердження обставин свого скрутного матеріального становища та вжиття заходів щодо стягнення з Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" на свою користь заборгованості відповідач надав копії наказів (а.с 73-83, т. 1), акту звіряння розрахунків відповідача з Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа" станом на 31.05.2015 року (а.с. 84, т. 1), постанов про арешт коштів боржника (відповідача) від 12.02.2013 року ВП № 22367948, від 11.04.2013 року ВП № 22367948, від 01.06.2013 року ВП № 22367948, від 21.06.2013 року ВП № 22367948, від 03.07.2014 року ЗВП № 41950781, від 12.09.2014 року ВП № 44619318, від 05.11.2014 року ВП № 22367948, від 06.11.2014 року ВП № 45290420, від 06.11.2014 року ВП № 45289961, від 13.02.2013 року, від 10.11.2014 року ВП № 45377748, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.11.2014 року ВП № 22367948, постанов про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2014 року ВП № 45289961, від 08.09.2014 року ВП № 44619318, від 10.11.2014 року ВП № 45377513 (а.с. 85-104, т. 1); наказу від 02.02.2015 року № 10 "Про введення неповного робочого тижня у 2015 році" (а.с. 105, т. 1); виписки з реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" станом на 26.11.2014 року (а.с. 106, т. 1); довідку про фінансовий стан відповідача від 20.07.2015 року № 1633/06 (а.с. 108, т. 1).

Однак, перелічені вище матеріали справи апеляційний господарський суд не вбачає підстав вважати належними доказами в підтвердження скрутного майнового стану відповідача. Відповідач не надав жодних документів бухгалтерської та фінансової звітності, які надавали б можливість об'єктивно встановити дійсний фінансовий стан відповідача. Довідка про фінансовий стан підприємства від 20.07.2015 року не може бути визнана належним доказом підтвердження фінансового стану відповідача, оскільки складена самим відповідачем. Обставини наявності кредиторської та дебіторської заборгованості є звичайними обставинами при здійсненні господарської діяльності та не свідчать про тяжкий фінансовий стан підприємства, за відсутності належних документів фінансової звітності, які надають можливість оцінити майновий стан відповідача у сукупності з іншими обставинами. Так само з наданих відповідачем наказів про примусове стягнення з контрагента на його користь грошових коштів, постанов органу державної виконавчої служби про накладення арешту на кошти та майно відповідача неможливо дійти беззаперечного висновку щодо фінансового стану відповідача на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення. Окрім того, відповідачем не надано доказів стану вказаних виконавчих проваджень на теперішній час, враховуючи, що постанови органу державної виконавчої служби, надані відповідачем, датовані 2013-2014 роками, а накази про стягнення грошових коштів на користь відповідача видані у 2008-2015 роках (деякі у 2001 році), тоді як ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені певні строки здійснення виконавчого провадження.

Відповідач у справі в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені послався на обставини, які є звичайними обставинами при веденні господарської діяльності відповідача або будь-яким суб'єктом господарювання, яку відповідач здійснює на свій ризик. Недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів не є тими обставинами, які звільняють відповідача від відповідальності за невиконане зобов'язання. Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні господарської діяльності.

Статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що відповідач тривалий час не виконує свої зобовязання за спірними поставками природного газу, за деякими - майже два роки. Невиконання відповідачем своїх зобовязань за спірним Договором є систематичним; відповідачем оплачено заборгованість за поставлений газ лише за січень 2014 року та повністю лише у грудні 2014 року, частково оплачено заборгованість за лютий 2014 року; на виконання зобовязань березня-грудня 2014 року відповідачем не здійснено жодної оплати.

Враховуючи тривалість та систематичність невиконання відповідачем своїх зобовязань за Договором нарахована та заявлена позивачем пеня є співмірною заявленому до стягненню боргу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує доводи і позивача щодо необхідності придбання ним природного газу, що постачається споживачам України, та обов'язковість дотримання позивачем строків розрахунків за придбаний природний газ, відповідно, враховує інтереси обох сторін, які заслуговують на увагу, зокрема і майновий стан позивача, діяльність позивача є також збитковою (баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2014 року, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2014 рік) а.с. 131-134, т. 1).

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав врахувати доводи відповідача у сукупності з наданими доказами як такі, що є достатніми для застосування п. 3 ст. 83 ГПК України.

Враховуючи неправомірність прийнятого місцевим господарським судом рішення у даній справі щодо залишення без розгляду частини заявлених позивачем вимог про стягнення пені та 3% річних, а також в частині стягнення у повному обсязі заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат за відсутності для цього підстав, вказане рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача основного борг у сумі 4 236 842, 37 грн., пені у сумі 479 237, 93 грн.; 3% річних у сумі 75 891, 10 грн. та інфляційних втрат у сумі 992 512, 36 грн.; відмови позивачу в задоволенні решти заявлених вимог (щодо решти сум); новому розподілу судових витрат.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача щодо правомірності здійсненого ним розрахунку пені та 3% річних, а саме правомірності врахування позивачем при розрахунку пені та 3% річних до періоду прострочення виконання грошового зобовязання дня фактичної оплати заборгованості, з підстав, наведених вище у мотивувальній частині цієї постанови.

Не підлягає задоволенню клопотання відповідача, що надійшло до Дніпропетровського апеляційного господарського суду 15.12.2015 року, про відкладення розгляду апеляційної скарги у справі у зв'язку з неможливістю прибуття його повноважного представника у судове засідання, оскільки відповідач не навів поважних причин неявки представника у судове засідання та не надав доказів в підтвердження поважності причин його неявки.

Наведене узгоджується з положеннями п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог за позовною заявою та апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2015 року у справі № 904/5708/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2015року у справі № 904/5708/15 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2, ідентифікаційний код 00130820) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) основний борг у сумі 4 236 842 (чотири мільйони двісті тридцять шість тисяч вісімсот сорок дві) грн. 37 коп., пеню у сумі 479 237 (чотириста сімдесят дев'ять тисяч двісті тридцять сім) грн. 93 коп.; 3% річних у сумі 75 891 (сімдесят п'ять тисяч вісімсот дев'яносто одна) грн. 10 коп., інфляційні втрати у сумі 992 512 (дев'ятсот дев'яносто дві тисячі п'ятсот дванадцять) грн. 36 коп.; судовий збір за подання позовної заяви у сумі 72 137 (сімдесят дві тисячі сто тридцять сім) грн. 87 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Радянська, 2, ідентифікаційний код 00130820) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 79 351 (сімдесят дев'ять тисяч триста п'ятдесят одна) грн. 65 коп.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повна постанова складена 21.12.2015 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко