ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа № 918/1251/15

Суддя Романюк Р.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Березнівське лісове господарство"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 18 924 грн. 02 коп.

В засіданні приймали участь представники:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №06-14/1346 від 23.11.2015р.);

Від відповідача: не з'явився.

Обставини справи: Державне підприємство "Березнівське лісове господарство" звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 18 924 грн. 02 коп. з яких: 11 450 грн. 00 коп. заборгованість, 3 842 грн. 80 коп. пеня, 230 грн. 57 коп. 3% річних та 3 400 грн. 65 коп. інфляційні.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 02.03.2015р. Державне підприємство "Березнівське лісове господарство" згідно рахунку №10 від 24.02.2015р. перерахувало Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 кошти в сумі 11 450 грн. 00 коп. за товар, а саме: крісло «Річмонд» та стіл журнальний. Однак зазначений товар відповідач не поставив, а одержані кошти не повернув, а тому заборгованість з урахуванням 3% річний та інфляційних, а також нараховану пеню просить суд стягнути у примусовому порядку.

В судовому засіданні 08.12.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача відзив не подав, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи (а.с.45-47).

Дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

24.02.2015р. Фізичною особою - підприємець ОСОБА_1 (відповідач у справі) було виписано Державному підприємству "Березнівське лісове господарство" (позивач у справі) рахунок №10 на оплату товару (крісло «Річмонд» 7 750 грн. 00 коп. та стіл журнальний 3 700 грн. 00 коп.), загальною вартістю 11 450 грн. 00 коп. (а.с.35)

Як вбачається з платіжного доручення №534, 02.03.2015р. позивач згідно рахунка №10 від 24.02.2015р. перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі 11 450 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є позадоговірними (заснованими на усній домовленості) правовідносинами з купівлі-продажу товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок отриманням за обумовлений в рахунку №10 від 24.02.2015р. товар коштів, виник обов'язок передати цей товар позивачу.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2015р., позивачем на адресу відповідача було направлено Претензію (№02-14/904 від 27.07.2015р.) (а.с.10; докази направлення а.с.11) з вимогою повернути грошові кошти, сплачені згідно рахунку №10 від 24.02.2015р., котра залишились без задоволення.

За таких обставин, коли зібраними у справі доказами підтверджується перерахування відповідачу грошових коштів згідно рахунку №10 від 24.02.2015р. за товар, який поставлений не був, то позивач (як покупець) мав достатні правові підстави відмовитись від його отримання та вимагати повернення сплачених коштів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивач у зв'язку з неповерненням суми безпідставно отриманих коштів нарахував відповідачу пеню у розмірі 3 842 грн. 80 коп.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи, що сторони у належній (письмовій) формі не передбачили застосування такого виду забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивач у зв'язку з неповерненням суми безпідставно отриманих коштів нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 230 грн. 57 коп. та інфляційні в розмірі 3 400 грн. 65 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Виходячи з вище викладеного, вимоги позивача про стягнення 230 грн. 57 коп. - 3% річних та 3 400 грн. 65 коп. інфляційних, нарахованих на суму безпідставно набутих відповідачем коштів, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 11 450 грн. 00 коп. заборгованості. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (33000, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Гагаріна, 26, Інд. Податковий номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Березнівське лісове господарство" (34600, Рівненська обл., м.Березне, вул. Київська, 1, ) 11 450 грн. 00 коп. заборгованості та 737 грн. 01 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "11" грудня 2015 року

Суддя Романюк Р.В.