ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 грудня 2015 року Справа № 905/443/15

Вищий господарський суд України у складі: головуючий суддя Селіваненко В.П., судді Палій В.В. (доповідач) і Прокопанич Г.К.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ТАУРУС-2015", м. Маріуполь,

на рішення господарського суду Донецької області від 26.08.2015

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 09.11.2015

зі справи № 905/443/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ФАДЖ", м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТАУРУС-2015", м. Маріуполь,

про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання звільнити займане приміщення,

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТАУРУС-2015" (далі - ТОВ "ТАУРУС-2015"), м. Маріуполь,

до товариства з обмеженою відповідальністю "ФАДЖ" (далі - ТОВ "ФАДЖ"), м. Київ,

про зобов'язання припинити дії, що порушують право користування нежитловим приміщенням та визнання права користування нежитловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.08.2015 зі справи № 905/443/15, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.11.2015, позовні вимоги ТОВ "ФАДЖ" про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання звільнити займане приміщення задоволено; у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ "ТАУРУС-2015" про зобов'язання припинити дії, що порушують право користування нежитловим приміщенням та визнання права користування нежитловим приміщенням відмовлено.

10.11.2015 (згідно з поштовим штампом на конверті) ТОВ "ТАУРУС-2015" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 10.11.2015 б/н, у якій просить скасувати судові акти попередніх інстанцій зі справи № 905/443/15 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на те, що до скарги на порушення вимог частини четвертої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не додано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі та доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Так, у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 22.05.2015 N 484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності 01.09.2015, внесено суттєві зміни до Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674), які полягають, зокрема у такому:

- у частині другій статті 4 Закону:

пункт 2, що регулює ставки судового збору за подання до господарського суду позовних заяв, інших заяв, скарг, видачу документів, викладено у новій редакції, якою визначено найменування документа та дії, за яку справляється судовий збір, і платника судового збору;

у підпунктах 4, 5, 6 пункту 2 змінено порядок обчислення ставок судового збору за подання апеляційних, касаційних скарг на рішення господарського суду та у справах про банкрутство, заяв про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами та заяв про перегляд судових рішень Верховним Судом України. Такі ставки визначаються на підставі ставок, що підлягали сплаті при поданні позовних заяв, інших заяв і скарг.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674 у редакції, що діє з 01.09.2015, ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

До касаційної скарги ТОВ "ТАУРУС-2015" додано квитанцію від 10.11.2015 № 41855 про сплату судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 89 157,60 грн.

Проте, у справі господарського суду Донецької області № 905/443/15 розглядалися: позовна заява ТОВ "ФАДЖ" про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання звільнити займане приміщення, а також зустрічна позовна заява ТОВ "ТАУРУС-2015" про зобов'язання припинити дії, що порушують право користування нежитловим приміщенням та визнання права користування нежитловим приміщенням.

З зазначеними позовами сторони звернулися до суду у червні та липні 2015 року, відповідно.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674 в редакції, що діяла до 01.09.2015, ставкою судового збору за подання позовної заяви майнового характеру було 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674 ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлено: 1 розмір мінімальної заробітної плати (станом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду).

Законом № 3674 передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

До того ж, у касаційній скарзі ТОВ "ТАУРУС-2015" оскаржує судові рішення, винесені судами за результатом розгляду як первісного так і зустрічного позову.

Оскільки позовна заява ТОВ "ФАДЖ" містить дві вимоги зі спору, одна з яких майнового характеру (про витребування з чужого незаконного володіння майна, вартість якого згідно свідоцтва про право власності складає 23 986 165,79 грн.), інша - немайнового характеру, а зустрічний позов ТОВ "ТАУРУС-2015" містить дві немайнові вимоги, то станом на час звернення скаржника з касаційною скаргою до суду, з урахуванням встановленого до 01.09.2015 законодавчого обмеження максимального розміру судового збору з позовних заяв майнового характеру, мало бути сплачено судовий збір у загальній сумі 92 080,80 грн. ((73 080,00 грн. + 1 218,00 грн. х 3) х 120 % = 92 080,80 грн.), чого скаржником зроблено не було.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 4 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 26.08.2015 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 09.11.2015 зі справи № 905/443/15 повернути товариству з обмеженою відповідальністю "ТАУРУС-2015".

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя Г. Прокопанич