ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" грудня 2015 р.Справа № 924/1764/15

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Заярнюк І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського району електричних мереж, смт. Теофіполь, Хмельницька область

до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-2001", смт. Теофіполь, Хмельницька область

про стягнення заборгованості в розмірі 23 449,17 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник згідно довіреності №3844 від 18.12.2014р.

відповідач: ОСОБА_2 - представник згідно довіреності №33 від 30.08.2015р.

В судовому засіданні 09.12.2015р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду Хмельницької області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 23449,17 грн. боргу, з яких 21 150,59 грн. пені та 2298,58 грн. - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання ТОВ "Україна-2001" договору про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності №466 від 01.03.2010р., п.п. 8.1., 10.2. ПКЕЕ, ст. 625 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача з'явився в судове засідання, позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування своєї позиції надав письмові поясненні по суті спору, де зазначив, що позовна заява датована 28 жовтня 2015р. Згідно п.1, ч.2 ст. 258 ЦК України для стягнення пені встановлено спеціальну позовну давність - один рік. Таким чином, в частині нарахування пені за період з 01 по 28 жовтня 2014р. позивачем порушено цей строк позовної давності.

Розглядом матеріалів справи судом встановлено наступне:

01.03.2010р. між відкритим акціонерним товариством ЕК "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського РЕМ (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам субєктам підприємницької діяльності №466, за умовами якого постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 2217,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (п. 2.2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3.3. договору, споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків 10, 3 "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

За внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3.-2.3.4. цього договору, з порушенням термінів визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% за кожний день простроченого платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. Споживач на вимогу постачальника відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (п. 4.2.1. договору).

За умовами договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.4 договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

У підписаному сторонами додатку №10 від 25.06.2008р. до договору №466 від 01.03.2010р. "Порядок розрахунків" передбачено, що споживач самостійно здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії, згідно додатку №1 з врахуванням очікуваного споживання електроенергії за розрахунковий період у відповідності: до 2 числа розрахункового періоду 30% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду; до 10 числа розрахункового періоду 60% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду; до 20 числа розрахункового періоду 100% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду.

На виконання умов договору №466 від 01.03.2010р. позивач здійснив постачання електричної енергії відповідачу за період з лютого 2014 - по вересень 2015 року на загальну суму 5 940 795,07 грн., що підтверджується рахунками-фактури за вищевказаний період.

Відповідач свої зобовязання за вказаним договором щодо оплати за поставлену електричну енергію виконав, однак з порушенням строків внесення плати визначених додатком №10 від 01.03.2010р.

За прострочення термінів оплати за поставлену електричну енергію згідно рахунків - фактур №466, на підставі п. 4.2.1 договору позивачем нараховано до стягнення з відповідача 21150,59 грн. пені за період з 02.10.2014р. по 29.09.2015р. та 2298,58 грн. - 3% річних за період з 04.02.2014р. по 28.09.2015р.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензії №270 від 28.04.2015 року та №443 від 21.07.2015 року з вимогою погасити заборгованість за прострочення платежів, однак відповіді на зазначені претензії не поступило.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №466 від 01.03.2010р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 23449,17 грн., з яких 21150,59 грн. пеня та 2298,58 грн. 3% річних.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне:

Відповідно до ст.11, ст.509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто, сплати коштів.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст. ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договору про постачання електричної енергії.

Згідно ст. 714 ЦК України, ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про електроенергетику постачанням електричної енергії є надання електричної енергії споживачу за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Згідно ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи 01.03.2010р. між Відкритим акціонерним товариством ЕК "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського РЕМ (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам субєктам підприємницької діяльності №466, за умовами якого постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 2217,0 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Позивач на виконання своїх зобовязань за вищевказаним договором поставив відповідачу електричну енергію за період з лютого 2014 - по вересень 2015 року на загальну суму 5 940 795,07 грн., що підтверджується розрахунками до позовної заяви та рахунками-фактури за вищевказаний період, копії яких наявні в матеріалах справи.

Судом враховано, що відповідач свої зобовязання за вказаним договором щодо оплати за поставлену електричну енергію виконав, однак з порушенням строків внесення плати визначених додатком №10 від 01.03.2010р., що відображено у наданих позивачем розрахунках до позову.

Позивачем заявлено до стягнення на підставі п. 4.2.1 договору 21150,59 грн. пені нарахованої загалом за період з 02.10.2014р. по 28.09.2015р. з урахуванням шестимісячного строку по кожному рахунку - фактури окремо.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторони в договорі узгодили, що за внесення споживачем платежів, передбачених п.п. 2.3.3.-2.3.4. цього договору, з порушенням термінів визначених відповідним додатком, останній сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% за кожний день простроченого платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, враховуючи відзив позивача в частині застосування строку позовної давності при нарахуванні пені, суд не погоджується з періодом нарахування, оскільки позивач звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою 29.10.2015 року (згідно поштового штампу на конверті), тобто після закінчення строку для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені за період з 01.10.2014р. по 28.10.2014р. Статтею 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог передбачено спеціальну позовну давність скорочену або більш тривалу порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи вимоги ст. 267 ЦК України, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність в один рік, до вимог позивача про стягнення пені за зобов'язаннями жовтня 2014 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу в частині стягнення пені в сумі 990,88 грн. за період з 02.10.2014р. по 28.10.2014 р. включно.

Щодо стягнення пені в сумі 20159,71 грн. за період з 29.10.2014р. по 28.09.2015р. по кожному рахунку-фактури окремо, судом встановлено, що зазначена сума нарахована правомірно, з дотриманням вимог законодавства, а тому вимога про її стягнення підлягає задоволенню.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України заявив про стягнення з відповідача 2298,58 грн. - 3% річних за період з 04.02.2014р. по 28.09.2015р.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що зобов'язання сплатити три процента річних є за своєю правовою природою платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

При перерахунку заявлених до стягнення 3% річних судом встановлено, що останні обраховані позивачем правомірно в межах максимально можливого розміру за заявлений період, тому позовні вимоги в частині стягнення 2298,58 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 20159,71 грн. пені та 2298,58 грн. 3% річних підлягають задоволенню. У стягнення 990,88 грн. пені належить відмовити.

У відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського району електричних мереж смт. Теофіполь Хмельницької області до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001", смт.Теофіполь, Хмельницька область про стягнення заборгованості в розмірі 23 449,17 грн. задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (30600, Хмельницька область, Теофіпольський район, смт. Теофіполь, вул. Леніна, буд. 37В, код 35080933) на користь публічного акціонерного товариства енергопостачальна компанія "Хмельницькобленерго" в особі Теофіпольського району електричних мереж (смт. Теофіполь Хмельницької області, вул. Небесної Сотні, 80, код 22764838) 20159,71 грн. (двадцять тисяч сто п'ятдесят дев'ять гривень 71 копійку) пені, 2298,58 грн. (дві тисячі двісті дев'яносто вісім гривень 58 копійок) 3% річних, 1166,48 грн. (одну тисячу сто шістдесят шість гривень 48 копійок) судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 990,88 грн. - пені відмовити.

Повний текст рішення складено 11.12.15р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддрук. 1 прим.: 1 - до справи.