донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.12.2015 р. справа №908/3394/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_4, за довіреністю не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Центр-АВВ", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від23.07.2015р.
у справі№908/3394/14 (ОСОБА_5 В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Мотор-Банк", м.Запоріжжя
до третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "Центр-АВВ", м. Запоріжжя Товариство з обмеженою відповідальністю "Ферро-ВВ", м. Запоріжжя
прозвернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Мотор-Банк» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР-АВВ та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № Z-131/11 від 15.12.2011р., посвідченим ОСОБА_6 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованим в реєстрі за № 4197, а саме:

- нежиле приміщення літ.А-5 загальною площею 248,9 кв.м., що знаходиться за адресою Запорізька область місто Запоріжжя, вул. Правди будинок 39 приміщення 62,

- нежиле приміщення літ А-5 загальною площею 52,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Правди будинок 39 приміщення 63.

що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР-АВВ» шляхом визнання на нього права власності за Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» в рахунок часткового у розмірі 1 864 955грн. погашення заборгованості за кредитним договором № 04/К/22/13 від 22.05.2013р. укладеним між Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕРРО-ВВ» та визнати за публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» право власності на нерухоме майно:

- нежиле приміщення літ.А-5 загальною площею 248,9 кв.м., що знаходиться за адресою Запорізька область місто Запоріжжя, вул. Правди будинок 39 приміщення 62,

- нежиле приміщення літ А-5 загальною площею 52,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Правди будинок 39 приміщення 63.

23.07.2015р. господарським судом Запорізької області прийнято рішення у справі №908/3394/14 (суддя Давиденко І.В.), яким позов задоволено частково:

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № Z-131/11 від 15.12.2011р. посвідченим ОСОБА_6 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованим в реєстрі за № 4197, а саме:

- нежиле приміщення літ.А-5 загальною площею 248,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 39, приміщення 62,

- нежиле приміщення літ А-5 загальною площею 52,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 39, приміщення 63.

що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР-АВВ» шляхом визнання на нього права власності за Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» в рахунок погашення заборгованості у розмірі 2086473,79 грн. погашення заборгованості за кредитним договором № 04/К/22/13 від 22.05.2013 р. укладеним між Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕРРО-ВВ».

В задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на вказане майно за ціною 1864955 грн. відмовлено.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог в частині їх задоволення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр-АВВ», м. Запоріжжя звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги та з апеляційною скаргою, в якій рішення по справі просили скасувати повністю, та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування усіх обставин справи. Зокрема, посилається, що місцевий господарський суд самостійно змінив предмет позову без наявності відповідного клопотання позивача, відсутність доказів надсилання на адресу відповідача вимоги щодо виконання зобовязання за іпотечним договором, тощо.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 09.09.2015р. відновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги та порушено апеляційне провадження по справі № 908/3394/14.

Представник заявника апеляційної скарги, в судових засіданнях, підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі.

05.10.2015р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (вих.14/1491 від 29.09.2015р.).

21.10.2015р. від позивача у справі надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 28.10.2015р. у справі №908/3394/14 у задоволені клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції відмовлено у звязку з відсутністю відповідного технічного оснащення.

17.11.2015р. та 14.12.2015р. позивач звернувся з клопотаннями про розгляд справи за відсутністю його представників. Клопотання судом задоволено.

Крім того, на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшло доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, в якому позивач ще раз наголосив на відсутність необхідності, в даному випадку, направляти на адресу відповідача відповідного повідомлення, а також надав документи, які підтверджують, що особа, яка отримала повідомлення діяла на підставі довіреності, що була видана відповідачем у справі.

У звязку з такими доповненнями, представник відповідача, пояснив, що основною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду є саме вихід суду за межі заявлених позовних вимог.

Представники третьої особи в судове засідання жодного разу не зявилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 09.09.2015р., 13.10.2015р, 03.11.2015р., 24.11.2015р., 08.12.2015р. явка сторін не була визнана обовязковою.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст.101 ГПК України, судова колегія вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників третьої особи.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість прийнятого рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, вислухав пояснення представників сторін, судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, 31.05.2011р. між Публічним акціонерним товариством Мотор-Банк (далі Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ВВ (далі Позичальник) укладено Генеральну угоду № GEN-3/11 (далі Генеральна угода), відповідно до п. 1.1 якої встановлено, що Генеральна угода регулює загальні засади співпраці між Банком та Позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності Позичальника.

Пунктом 4.5.1 Генеральної угоди передбачено, що загальний розмір заборгованості Позичальника за Кредитом за цією Генеральною угодою не може перевищувати 2500000,00грн.

22.05.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕРРО-ВВ» підписано кредитний договір №04/К/22/13.

Відповідно до п.1.1 договору, Кредитор надає Позичальнику грошові кошти у вигляді відкличної відновлювальної лінії у розмірі 2 500 000 грн. на умовах цільового використання забезпеченості, строковості, платності, зворотності та інших умов, викладених у цьому Договорі.

Кредитор надає кредит Позичальнику в межах дії даного договору по мірі погашення позичальником заборгованості за кредитним договором № 04/К/22/13 від 24.05.2012р., укладеного між Кредитором та Позичальником, сумарна заборгованість позичальника перед кредитором по даному кредитному договору №04/К/22/13 від 24.05.2012р. не може перевищувати 2 500 000 грн.

Відповідно до п.2.1. договору, кредит надається строком до 21.05.2014 р. включно.

21.03.2014р. сторони підписали між собою додаткову угоду до кредитного договору №04/К/22/13 від 22.05.2013р., згідно якої п.1.1. кредитного договору виклали у наступній редакції

« 1.1. Відповідно до цього договору і на його умовах Кредитор надає Позичальнику грошові кошти у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії у розмірі 1 900 000 гривень на умовах цільового використання забезпеченості, строковості, платності, зворотності та інших умов, викладених у цьому Договорі.»

15.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр-АВВ» підписано Іпотечний договір № Z-131/11 (Договір іпотеки), пунктом 1.1 якого передбачено, що іпотекою за цим Договором забезпечуються всі вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Генеральної угоди № GEN-3/11 від 31.05.11. (з усіма чинними кредитними та іншими договорами, які є невідємними її частинами, а також з усіма чинними додатками та додатковими угодами до Генеральної угоди, які є невідємними її частинами), укладеного між Іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ВВ, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо фінансування Боржника в межах Кредитного договору з загальним лімітом, еквівалентним 25000000,00 грн., на умовах, визначених Кредитним договором, кінцевим строком погашення всієї заборгованості за Кредитним договором 30.05.2016р.

Предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у Кредитному договорі зобовязань Боржника є: нежитлове приміщення, літ. А-5, загальною площею 248,9 кв.м, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, 39, прим.62 та нежитлове приміщення, літ. А-5, загальною площею 52,9 кв.м, розташованого за адресою: м.Запоріжжя. вул. Правди, 39, прим. 63 (п. 1.3 Договору іпотеки).

30.05.2013р. Публічне акціонерне товариством «Мотор-Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР-АВВ» підписали між собою Договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору № Z-131/11, посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 15.12.2011р. за реєстровим №4197.

Відповідно до п 1. договору про внесення змін, сторони виклали абзац шостий підпункту 1.3.2. пункту 1.3. Іпотечного договору в наступній редакції:

«За домовленістю сторін станом на дату укладання цього договору загальна вартість Предмета іпотеки 2 складає 421 872 грн.

Абзац девятий підпункту 1.3.2. пункту 1.3. Іпотечного договору викладено в наступній редакції:

«За домовленістю сторін станом на дату укладання цього договору загальна вартість предмета іпотеки складає 2 627 375 грн.»

21.03.2014р. сторони підписали між собою договір про внесення змін № 2 до іпотечного договору № Z-131/11, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 15.12.2011р. за реєстровим № 4197, згідно якого пункт 1.1. Іпотечного договору виклали у наступній редакції :

«Іпотекою за цим Договором забезпечується всі вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Генеральної угоди № GEN-3/11 від 31.05.2011р. (з усіма чинними кредитними та іншими договорами, які є невідмною її частиною, а також з усіма чинними додатками та додатковими угодами до Генеральної угоди, які є невідмною її частинами, (далі по тексту - Кредитний договір) укладеного між Іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕРРО-ВВ» далі по тексту Боржник, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо фінансування (надання кредитів) Боржника в межах Кредитного договору з загальним лімітом еквівалентним 1 900 000 грн. на умовах, визначених кредитним договором, кінцевим строком погашення всієї заборгованості за кредитним договором 30.05.2016 р.

Підпункт 1.3.1. пункту 1.3. Іпотечного договору виклали в наступній редакції: « 1.3.1. нежиле приміщення, літ А-5 загальною площею 248,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Правди, будинок 39 приміщення 62 (Далі предмет іпотеки 1).

Предмет іпотеки має загальну площу 248,9 квм., що підтверджується витягом з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2014р. За домовленістю сторін станом на дату укладення цього договору загальна вартість предмета іпотеки 1 складає 2 187 580 грн.»

Викласти підпункт 1.3.2. пункту 1.3 Іпотечного договору в наступній редакції:

« 1.3.2. нежиле приміщення літ А-5 загальною площею 52.9 кв.м., що знаходиться за адресою Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Правди, будинок 39 приміщення 63 (предмет іпотеки-2).

За домовленістю сторін станом на дату укладання договору загальна вартість Предмета іпотеки - 2 складає 362 630 грн.

Нерухомість, перелічена у п.п.1.3.1.,1.3.2. п.1.3. цього Договору, надалі за текстом договору, зазначається як предмет іпотеки.

За домовленістю сторін станом на дату укладання цього Договору загальна вартість предмет іпотеки складає 2 550 210 грн.

Вартість Предмета іпотеки, що визначена сторонами може змінюватися з урахуванням положень п.п.2.1.8 п.2.1. ст.2 цього Договору.

Місцевим господарським судом також встановлено, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферро-ВВ» перед позивачем склала 2086473грн, з яких 1900000 грн. заборгованість за прострочену частку кредиту, 131557,81 грн. заборгованість за простроченими процентами, 27331 грн. заборгованість за комісією, 52184,98 грн. пені.

Публічним акціонерним товариством Мотор-Банк на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР-АВВ та Товариства з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ВВ було надіслано листи-вимоги № 14/954 від 29.05.2014р. та № 14/955 від 29.05.2014р., відповідно до яких: позивачем запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР-АВВ в тридцятиденний термін усунути порушення основного зобовязання за Іпотечним договором № Z-131/11, а саме погасити заборгованість перед Публічним акціонерним товариством МОТОР-БАНК за Кредитним договором №04/К/22/13 від 22.05.2013р. в розмірі 2002072,85 грн.; також позивач вимагав від Товариства з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ВВ погасити заборгованість за Кредитним договором в розмірі 2002072,85 грн.

На підтвердження отримання 02.06.2014р. відповідачем та третьою особою вище зазначених листів-вимог, до матеріалів справи надано копії повідомлення про вручення поштового відправлення.

Матеріали справи не містять відповідей Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТР-АВВ та Товариства з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ВВ на вказані вище листи-вимоги Публічного акціонерного товариства Мотор-Банк.

Місцевим господарським судом також встановлено, що постановою господарського суду Запорізької області від 07.08.2014р. у справі 908/2559/14 Товариство з обмеженою відповідальністю ФЕРРО-ВВ визнано банкрутом.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.03.2015р. у справі № 908/2559/14 постанову господарського суду Запорізької області від 07.08.2014р. у справі 908/2559/14 скасовано. Провадження у даній справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015р. у справі 908/2559/14 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.03.2015р. у справі №908/2559/14 залишено без змін.

У звязку з невиконанням відповідачем вище зазначеної вимоги, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Як зазначалося вище, позовні вимоги було задоволено частково з посиланням на їх обґрунтованість.

Про те судова колегія не зовсім погоджується з рішенням місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1056 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які складися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміром облікової ставки та інших факторів.

Згідно за статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містить стаття 193 Господарського кодексу України.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (не належне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання наступають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статтей 546, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися в тому числі неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 1.2. кредитного договору встановлено, що позичальник зобовязується повернути наданий кредит, сплатити нараховані проценти, а також виконати інші зобовязання, викладені нижче в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

Кредит надається строком користування до 21.04.2014р. (п.2.1. кредитного договору) Моментом (датою) надання кредиту вважається дата перерахування грошових коштів Кредитором на позичковий рахунок позичальника в сумі відповідного кредиту (п.2.5. кредитного договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, позивач свої зобовязання за договором кредиту виконав у повному обсязі, третій особі по справі на виконання умов договору кредиту було надано грошові кошти на загальну суму 7 861 000 грн., про що свідчать меморіальні ордери, копії яких знаходиться у матеріалах справи.

Виходячи з обставин справи та умов кредитного договору, місцевим господарським судом встановлено неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед позивачем щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за вказаним кредитним договором, що призвело до наявності у позичальника (третя особа по цій справі) заборгованості за кредитом у розмірі 1900000 грн., процентів за користування кредитом 131557,81 грн., комісія в розмірі 2731 грн., пені у сумі 52184,98 грн.

Доказів погашення зазначеної вище заборгованості та пені матеріали справи не містять.

Стаття 546 ЦК України передбачає такий від забезпечення виконання зобовязання, як застава. За приписами частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовується правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 7 вказаного Закону встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель, має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки визначено у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Згідно приписів ст.33 зазначеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку»).

Положення частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Невиконання іпотекодержателем зазначеної вимоги Закону у разі предявлення ним до суду позову не є підставою для відмови у позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення на заставлене нерухоме майно.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.2 ст.36 Закону).

Відповідно до частини 3 ст.36 Закону, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно приписів ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно приписів ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до п.5.3. іпотечного договору, звернення стягнення Іпотекодержателем на Предмет Іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здійснюватися у будь-якій спосіб, на вибір Іпотекодержателя, у тому числі:

а) Іпотекодержатель набуває у власність та реєструє за собою Предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це Іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованої дати звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває Предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Укладанням цього договору Іпотекодавець беззастережно засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя.

Іпотекодавець підписанням цього Договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового повідомлення Іпотекодержаля про реєстрацію предмета іпотеки для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове повідомлення Іпотекодержателя про реєстрацію права власності на предмет іпотеки мають силу правовстановлюючого документу на предмет іпотеки та акта приймання-передачі Предмета іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору, Кредитного договору та вимог чинного законодавства.

Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право Іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності та інші необхідні документи на предмет іпотеки відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р. та зареєстрованого Міністерством юстиції України 18.02.2001р. за № 157/6445 з поточними змінами та доповненнями. Право власності на предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України.

б) Іпотекодержатель має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов визначених Законом України «Про іпотеку» та іншими нормами чинного законодавства України. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем та Іпаотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, яка проводиться на час звернення стягнення відповідно до чинного законодавства України. Іпотекодержатель зобовязаний продати Предмет іпотеки за найвищою ціною, яка запропонована будь-яким потенційним покупцем.

Право обирати спосіб визначення ціни предмета іпотеки згідно з цим пунктом належить іпотекодержателю.

Верховний суд України в постановах від 26.12.2011 р. у справі № 3-139гс11/33/14, від 11.12.2013р., у справі №6-124цс13 висловив позицію, що якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель на підставі ст. 16 ЦК має право застосування його судом.

Згідно із п.6 ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації

Верховний суд України в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, вказав що вирішуючи зазначені питання, суди повинні виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі відповідно до ч.6 ст.5 закону вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках встановлених законом або договором. Початкова ціна предмета іпотеки не береться судом до уваги у разі заявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, оскільки згідно із ч.3 ст.37 Закону іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

У матеріалах справи наявний Висновок № 4473-14 судової будівельно-технічної експертизи у справі № 908/3394/14 від 15.05.2015р., виконаний Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого ринкова вартість нежитлового приміщення № 63 загальною площею 52,9 кв.м., розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Правди, 39, складає 357 219 грн., а ринкова вартість нежитлового приміщення № 62 загальною площею 248,9 кв.м. розташованого за адресою м. Запоріжжя вул. Правди, 39 складає 1 807093 грн.

Оскільки вказаний Висновок на момент розгляду справи являється чинним, він є належним доказом на підтвердження вартості предмета іпотеки, і як наслідок, місцевий господарський суд правомірно прийняв його до уваги.

Судова колегія враховує, що у позові позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості у розмірі 1864955 грн. При цьому, в позовних вимогах взагалі не зазначено, за якою ціною предмета іпотеки слід звернути стягнення.

В той же час, в рішенні, що оскаржується, місцевий господарський суд, звертаючи стягнення на предмет іпотеки, взагалі не зазначив його вартість, а лише вказав розмір заборгованості, в рахунок погашення якої відбувається стягнення, а також відмовив позивачу у зверненні стягнення на предмет іпотеки за ціною 1864955 грн.

Судова колегія бере до уваги, що позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором лише у розмірі 1864955 грн.

Місцевий господарський суд прийняв рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості у розмірі 2086473,79 грн., тобто фактично збільшив розмір позовних вимог в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно приписів ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Про те, як зазначив заявник апеляційної скарги та підтверджується матеріалами справи, позивач з таким клопотанням до місцевого господарського суду не звертався.

З огляду на наведене, рішення місцевого господарського суду підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Посилання заявника апеляційної скарги на неотримання ним листа-вимоги позивача спростовується матеріалами справи, а саме: повідомленням про вручення поштового відправлення, належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи, а також довіреність, яка була видана відповідачем особі, на отримання поштової кореспонденції, копію якого надав представник позивача.

Відповідно до приписів ст.33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Заявник апеляційної скарги не довів належними та допустимими доказами, що місцевим господарським судом було порушено норми матеріального права, а саме ст.ст. 11, 33, 37 Закону України «Про іпотеку».

Судова колегія також погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позовні вимоги позивача про визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, літ. А-5 загальною площею 248,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Правди, 39, приміщення 62; нежитлове приміщення, літ. А-5 загальною площею 52,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця, Правди, 39, приміщення 63 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем належними засобами доказування не обґрунтовано дану вимогу.

З огляду на наведене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 83, 98, 99, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-АВВ», м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 23.07.2015р. по справі № 908/3394/14 задовольнити частково.

Рішення по справі змінити, виклавши п. 2 в іншій редакції:

Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № Z-131/11 від 15.12.2011р., який посвідчений ОСОБА_6 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованим в реєстрі за № 4197, а саме: нежиле приміщення літ.А-5 загальною площею 248,9 кв.м., що знаходиться за адресою Запорізька область місто Запоріжжя, вул. Правди будинок 39 приміщення 62; нежиле приміщення літ А-5 загальною площею 52,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Правди будинок 39 приміщення 63, що належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР-АВВ», вартість якого становить 2164312грн. шляхом визнання на нього права власності за Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк" в рахунок часткового погашення заборгованості в розмірі 1864955,00грн. за кредитним договором № 04/К/22/13 від 22.05.2013р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Мотор-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕРРО-ВВ».

Пункт 3 резолютивної частини рішення виключити

В іншій частині рішення по справі залишити без змін.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20 днів через Донецький апеляційний господарський суд.

Головуючий О.І. Склярук

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3

Надруковано: 6 прим.

1. позивачу

1. відповідачу

1. третій особі

1. у справу

1. ГСЗО

1. ДАГС