ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа № 914/1943/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго м.Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 03.09.2015 р.

у справі № 914/1943/15

за позовом: публічного акціонерного товариства Львівобленерго м.Львів

до відповідача: Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго м.Львів

про стягнення 353 368, 42 грн. з яких: 108 956, 86 грн. пеня; 7 493, 69 грн. 3% річних; 236917, 87грн. інфляційні

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність №502-4157/2 від 19.12.2014 р.);

ОСОБА_3 представник (довіреність №502-2437/2 від 09.07.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_4 представник (довіреність №10-1 від 22.01.2015р.;)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.09.2015 р. (суддя А.І. Цікало) позов задоволено частково. Стягнуто Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» 298 889,99 грн., з яких: 54478,43 грн. пені; 7493,69 грн. 3% річних; 236 917,87 грн. інфляційних втрат, 7067,36 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем здійснено оплату з порушенням строків.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині стягнення інфляційних в розмірі 236 917, 87 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 16 097,60 грн. інфляційних втрат. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що при нарахування інфляційних втрат за спірний період позивачем не вірно здійснено розрахунок. Крім цього, при нарахуванні інфляційних втрат за грудень 2014 року, позивач застосував коефіцієнт інфляції 103%, а Державною службою статистики України визначено 102,4 %.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, існувала заборгованість: в березні 2014 року 1500 000 грн., в квітні 2014 року 941 214,30 грн., в листопаді 2014 року 55 500 грн., в грудні 2014 року 1 636 100 грн., в лютому 2015 року 2 012 200 грн. Відтак, додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції необхідно нараховувати на всі зазначені суми, а тому, загальна сума інфляційних буде значно вищою, ніж заявлена у позовних вимогах.

В процесі розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржником допущено арифметичну помилку у здійсненні розрахунку при поданні апеляційної скарги, у звязку з чим, зобовязано подати належний контррозрахунок інфляційних втрат.

Представником відповідача подано клопотання б/н від 01.12.2015 р. про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень та контррозрахунок пені, яка складає 12013,39 грн. Щодо інфляційних втрат, то відповідач зазначає, що сума інфляційних втрат становить 217 317,60 грн., однак, з відповідача інфляційні втрати не підлягають до стягнення взагалі, оскільки з березня 2014 року до лютого 2015 року, а також за березень 2015 року відповідач сплачував за спожиту електроенергію та на відповідні дати прострочення платежів був відсутній період, який би передував простроченню і дорівнював би одному календарному місяцю. Щодо прострочення оплати боргу, стверджує, що цей борг сплачено за рахунок коштів загального фонду державного бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р.

В судовому засіданні представником позивача подано розрахунок інфляційних втрат з урахуванням заборгованості в березні 2014 року 1500 000 грн., в квітні 2014 року 941 214,30 грн., в листопаді 2014 року 55 500 грн., в грудні 2014 року 1 636 100 грн., в лютому 2015 року 2 012 200 грн., сума яких становить 354 967,00 грн., тобто, більше, аніж заявлено в позовних вимогах.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2015р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Матущак О.І., судді Дубник О.П., Скрипчук О.С.) розгляд справи відкладено до 03.12.2015 р.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2015р. у звязку з відпусткою суддів Дубник О.П. та Скрипчук О.С. у склад колегії суддів для розгляду даної справи введено замість судді Дубник О.П. - суддю Галушко Н.А., замість судді Скрипчук О.С. суддю Орищин Г.В.

В судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено апеляційним господарським судом, 03.11.2005 р. між відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», яке відповідно до п. 1.1. Статуту перейменоване у публічне акціонерне товариство «Львівобленерго», (позивач) та Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго» (відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії № 90214.

В подальшому, 28.04.2006 р. між сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про постачання електроенергії № 90214 від 03.11.2005 р., якою договір про постачання електричної енергії (текстова частина) викладено в новій редакції.

Відповідно до п. п. 1., 2.3.3, 4.2.1 вказаного договору, постачальник продає електричну енергії споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

За внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до п. п. 4, 6, 7 додатку №2 до договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показниками розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

У разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідач не здійснив оплату за отриману електричну енергію у встановлені в договорі строки, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 108956,86 грн. пені за період з 28.11.2014 р. по 30.03.2015 р.,, 7493,69грн. 3% річних за період з 28.03.2014 р. по 29.03.2015 р. та 236917,87грн. інфляційних за період з 01.04.2014 р. по 30.03.2015 р.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст. 193, 265, 275 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

Згідно із п. 5.1. Правил користування електричною енергією, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно з ч. 2 ст. 193, 230 ГК України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, а також не доведення протилежного скаржником, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про обґрунтоване нарахування позивачем відповідачу

108 956,86 грн. пені, 7 493,69 грн. 3% річних та 236 917,87 грн. інфляційних втрат у звязку порушення термінів оплати за отриману електроенергію.

Разом з тим, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що такий розмір пені є надмірно великим та, користуючись правом зменшення розміру пені відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, зменшив розмір пені, яка підлягає до стягнення з боржника на 50 % у сумі 54 478,43 грн.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При прийнятті рішення судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що станом на час подання позивачем позову відповідач у повному обсязі розрахувався за одержану електричну енергію. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що невчасна оплата за одержану електричну енергію спричинена інфляційними процесами в економіці та невчасними розрахунками за спожиту електричну енергію населенням. Так, згідно звіту про фінансові результати за перший квартал 2015 року ЛКП «Залізничнетеплоенерго», збитки ЛКП «Залізничнетеплоенерго» становлять 4,768 млн. грн..

Разом з тим, судова колегія зазначає, що зважаючи на те, що розмір нарахованої позивачем пені є надмірно великим, а сплата неустойки вплине не лише на майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних установ, зокрема, щодо можливості постачання їм електричної енергії, а також те, що порушення відповідачем зобовязання не потягло за собою значних збитків для позивача.

А тому, враховуючи принцип справедливості та розумності та інтереси обох сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що зменшення стягнення пені з відповідача на 50 % є обґрунтованим.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 03.09.2015 р. у справі

№ 914/1943/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.12.2015 р.

ОСОБА_5 Матущак

Судді Н.А. Галушко

ОСОБА_1