КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа№ 910/22340/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Мединський М.М,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Іллічівський олійножировий комбінат"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2015р. у справі №910/22340/15 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Іллічівський олійножировий комбінат"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про визнання договору недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2015р. у справі №910/22340/15 у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що кредитний договір укладений 12.07.2011р., отже Позивач мав право подати на розгляд суду позов про визнання його недійсним в строк до 12.07.2014р. включно, проте позов подав лише 27.08.2015р. тобто з пропуском строку позовної давності.

При цьому, судом встановлено, що у період з моменту укладання кредитного договору по даний час Позивач використовував кредитні коштами та свої зобов'язання, що підтверджує факт того, що Позивачу було відомо про умови кредитного договору з моменту його укладання і саме з дати укладення кредитного договору почав спливати строк позовної давності.

Позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним і у своїй позовній заяві не зазначив поважні причини пропуску цього строку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2015р., прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом в порушення ст.43 Господарського процесуального кодексу України не досліджено всіх доказів по справі, крім того докази, надані Позивачем, не взято до уваги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2015р. апеляційну скаргу Позивача на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2015р. у справі №910/22340/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 15.12.2015р.

Розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015р. апеляційну скаргу Позивача у справі №910/22340/15 передано на розгляд колегії суддів у складі Власова Ю.Л. (головуючого), Корсакової Г.В. та Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015р. апеляційну скаргу Позивача у справі №910/22340/15 прийнято до провадження визначеним складом суду та призначено до розгляду на 15.12.2015р.

У судове засідання 15.12.15р. представник Позивача не з'явився, про поважні причини нез'явлення у судове засідання суд не повідомив. Проте в цей же день 15.12.2015р. представник Позивача здав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду скарги в зв'язку з бажанням ознайомитись з матеріалами справи в частині апеляційного провадження, у тому числі з відзивом Відповідача на апеляційну скаргу.

Дане клопотання Позивача залишено судом без задоволення з підстав його необґрунтованості, оскільки ст.77 Господарського процесуального кодексу України не встановлено зазначеної Позивачем підстави для відкладення розгляду справи, а також матеріалами апеляційного провадження не містять додаткових доказів крім апеляційної скарги та клопотань Позивача, які останньому відомі. З цих же підстав судом залишено без задоволення клопотанням Позивача про продовження строків розгляду справи.

Також, 15.12.2015р. Позивач здав до канцелярії суду клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Дане клопотання залишено судом без задоволення з підстав його необґрунтованості, оскільки рішення у даній справі не може вплинути на права або обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо однієї з сторін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

Відповідно до пп.19 п.10.5 статуту Позивача, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів Позивача, оформленого протоколом від 18.05.2011р., до компетенції наглядової ради належить вирішення питання, передбаченого законом, цим статутом, а також переданих на вирішення наглядової ради загальними зборами акціонерів. До виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про вчинення значних правочинів правлінням, предметом якого є вчинення дії на суму, що становить від 10-25 відсотків вартості активів товариства, за даними останньої річної фінансової звітності; надання голові правління або будь-якій іншій особі, якій повноваження голови правління були делеговані, попередньої згоди на вчинення правочинів, витрату коштів або відчуження майна, сума якого перевищує 500000,00 гривень або еквівалент в будь-якій іншій валюті відповідно до офіційного курсу обміну валют, встановленого Національним банком України на дату вчинення таких правочинів, витрату коштів або відчуження майна, якщо вищеозначений правочин не був попередньо погоджений бюджетом товариства.

12.07.2011р. між Відповідачем, в особі першого заступника Голови ради директорів ОСОБА_5, та Позивачем, в особі Голови правління ОСОБА_6, який діє на підставі статуту, був укладений договір кредитної лінії №НКЛ-20005814, за умовами якого Відповідач зобов'язався надати Позивачеві грошові кошти, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п.1.1.1. договору (з урахуванням змін, внесених додатковими договорами) надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами надалі за текстом кожна частина окремо - транш, а у сукупності - транші, на умовах визначених у додатку №1 до договору, в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 83279471,54 грн. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 19% річних, в порядку визначеному договором та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 11.03.2017р. на умовах, визначених цим договором.

В подальшому до вказаного договору вносились зміни відповідно до укладених між сторонами додаткових договорів. При цьому, як вбачається з протоколів засідання наглядової ради, наглядовою радою Позивача неодноразово погоджувалось питання про внесення змін до договору кредитної лінії №НКЛ-20005814 від 12.07.2011р.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з меморіальних ордерів та банківських виписок по рахунку, на виконання умов договору кредитної лінії №НКЛ-20005814 від 12.07.2011р., Відповідачем надавались Позивачеві грошові кошти, а Позивачем частково сплачувались заборгованість та проценти за користування кредитом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач згідно поданого позову просить суд визнати недійсним вказаний кредитний договір, посилаючись на те, що головою правління підприємства Позивача було перевищено свої повноваження щодо суми кредиту, а саме статутом підприємства Позивача передбачено необхідність отримання рішення про отримання повноважень на укладення правочину, вартість якого перевищує 500000,00 грн., проте голова правління такого дозволу не отримував, а тому Позивач вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним.

В свою чергу, 30.10.2015р. Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно з ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст.92 Цивільного кодексу України у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи не могла не знати про такі обмеження.

Згідно з ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно з ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст.267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013р. №10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

З встановлених судом обставин вбачається, що в 2011р. між Відповідачем, в особі першого заступника Голови ради директорів ОСОБА_5, та Позивачем, в особі Голови правління ОСОБА_6, який діє на підставі статуту, був укладений договір кредитної лінії №НКЛ-20005814, відповідно до умов якого Відповідач зобов'язався надати Позивачеві грошові кошти у тимчасове користування, а Позивач зобов'язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом. В подальшому до вказаного договору неодноразово вносились зміни, які погоджувались рішеннями наглядової ради Позивача.

Як встановлено судом на виконання умов спірного договору Відповідач надав, а Позивач отримав та частково повернув кошти за договором кредитної лінії. При цьому, в господарському суді Одеської області знаходиться справа №916/2829/15 за позовом Відповідача до Позивача про стягнення заборгованості в сумі 104443886,44 грн. за договором кредитної лінії №НКЛ-20005814.

Вказані обставини підтверджують, що Позивач знав про укладення його представником спірного договору, виконував даний договір, наглядовою радою Позивача неодноразово погоджувалось зміни до спірного договору, що підтверджує факт схвалення Позивачем спірного договору.

Оскільки права та інтереси Позивача не порушені апеляційний суд вважає, що у позові Позивачу слід відмовити з підстав його необґрунтованості, що узгоджується з правовою позицією, вказаною у зазначеній постанові Пленуму Вищого господарського суду України, хоча згодний з висновком місцевого суду про пропущення Позивачем строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Іллічівський олійножировий комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2015р. у справі №910/22340/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2015р. у справі №910/22340/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.12.2015р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

А.І. Мартюк