ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.11.2015 р. Справа №914/3929/15

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Юрків М.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом:Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.), Рейкявік, Ісландія;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd), Девон, Великобританія;
про:стягнення 1 606 618,49 доларів США.

За участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного товариства з обмеженою відповідальністю «ДРОМІ» (DROMI hf.), Рейкявік, Ісландія до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd), Девон, Великобританія про стягнення 1 606 618,49 доларів США.

В судове засідання позивач явку повноважного представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Через канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№50771/15 від 23.11.2015р.), в якому представник позивача просив суд відкласти розгляд справи та повідомити відповідача-нерезидента про розгляд справи в порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 р. через Міністерство юстиції України. Також в поданому клопотанні просив розглянути заяву про забезпечення позову без виклику сторін.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Щодо заявленого клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення ст. 64 ГПК України передбачають обовязок суду повідомити сторонам спору про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, шляхом надіслання на адресу сторін ухвали про порушення провадження у справі.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, іноземні субєкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обовязки, що і субєкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.125 ГПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У справах за участю нерезидентів для передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном господарськими судами застосовується Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р., яка була імплементована в національне законодавство Законом України від 19.10.2000 р. №2052-III і набрала чинності для України з 26.11.2000 р.

На сьогоднішній день учасником цієї Конвенції є також Обєднане Королівство Великобританії та Північної Ірландії.

Відповідно до ст.2 Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обовязком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 6.

Згідно зі ст.3 Конвенції, орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Як вказано в п.2.5. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 р. №1092/5/54, суд України направляє доручення через Головне управління юстиції до Мінюсту, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Особливості виконання Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р., визначено розділом VI Інструкції.

Пунктом 6.7. розділу VI Інструкції встановлено, що суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до статті 2 цієї Конвенції, напряму.

Таким чином, ні Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р., ані Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 р. №1092/5/54, не встановлено обовязок та не передбачено право суду звертатися до Центрального органу запитуваної держави іншим чином, ніж безпосередньо та напряму. Вказане позбавляє суд можливості направляти судове доручення в порядку Конвенції через органи Міністерства юстиції України.

У ч. 3 ст. 5 Конвенції зазначається, що якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Частина 2 ст.15 Конвенції визначає, що кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Як зазначено в п.8 Розяснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» N 04-5/608 від 31.05.2002 р., судові документи можуть направлятися також філіям, представництвам, іншим відособленим підрозділам іноземних підприємств і організацій, місцезнаходженням яких є територія України (з повідомленням про вручення таких документів), а також вручатися безпосередньо уповноваженому представникові.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які довіреності, видані Orange International Investments UK Ltd та дійсні на момент розгляду справи, а також відсутні відомості щодо уповноважених представників чи відособлених підрозділів відповідача, місцезнаходженням яких є територія України, суд вважає обовязковим повідомити його про розгляд цієї справи в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах 1965 р.

Стосовно клопотання про забезпечення позову (вх.№5330/15 від 16.11.2015 р.), в якому позивач просить суд накласти арешт на всі рахунки відповідача в ПАТ АКБ «Львів» в межах 1 606 618,49 доларів США, суд зазначає таке.

Згідно ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», забезпечення позову як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи може застосовуватись як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу, включаючи перегляд рішення, ухвали, постанови (далі рішення) в апеляційному або у касаційному порядку. Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Отже, питання про забезпечення позову може вирішуватися на будь-якій стадії процесу та розглядатися в судовому засіданні з викликом, в тому числі, і представника відповідача та заслуховуванням його думки.

Враховуючи те, що станом на 30.11.2015 р. відповідач не повідомлений про розгляд справи в Господарському суді Львівської області, не володіє інформацією щодо предявлених до нього позовних вимог та вимог, викладених у клопотанні про забезпечення позову, з метою забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд вважає за необхідне здійснити розгляд згаданого клопотання в наступних судових засіданнях.

Зважаючи на те, що у суду виникла потреба вручити документи нерезиденту шляхом направлення судового доручення в порядку ст. 125 ГПК України, розгляд справи слід відкласти на строк, зазначений у ч.2 ст.15 Конвенції 1965 р.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах, Законом України «Про міжнародні договори України», ст.ст. 77, 86, 125 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Звернутися до компетентного органу за місцем знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Інтернешинал ЮК» (Orange International Investments UK Ltd) із судовим дорученням про вручення документів у порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах.

2. Розгляд справи відкласти на: 19.09.16 р. о 10:00 год. У разі, якщо виклик (повідомлення) на виконання вимог ухвали суду не буде вручено своєчасно, суд врахує це та розгляне справу в день наступного судового засідання, що відбудеться 26.09.16 р. о 10:00 год.

Судове засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Львівської області за адресою: 79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128, зал судових засідань №7 (2-й поверх).

Явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обовязкова.

3. Зобовязати позивача у строк до 29.02.2016 р.:

надати суду належним чином нотаріально засвідчений переклад англійською мовою у трьох примірниках наступних документів:

- ухвали про порушення провадження у справі №914/3929/15 від 18.11.2015 р.;

- ухвали про відкладення розгляду справи №914/3929/15 від 30.11.2015 р.;

- позовної заяви б/н від 16.11.2015 р.;

- клопотання про забезпечення позову б/н від 16.11.2015 р.

4. Зобовязати позивача:

вжити заходів для врегулювання спору в добровільному порядку, докази надати суду;

подати оригінали долучених до позову документів для огляду в судовому засіданні.

5. Зобовязати відповідача:

подати документи, що видані уповноваженим органом іноземної держави у встановленій формі, що є доказом правосубєктності юридичної особи;

подати письмовий відзив на позовну заяву з документальним і нормативним обґрунтуванням своїх доводів;

вжити заходів для врегулювання спору в добровільному порядку, докази надати суду;

представити суду докази відсутності правових підстав виникнення боргу, стягнення якого є предметом позову;

представити суду докази погашення заборгованості в повному обсязі.

Явка представників сторін в судове засідання обовязкова.

Суддя Мазовіта А.Б.