РІШЕННЯ

08 грудня 2015 року Справа № 913/869/15

Провадження № 9/913/869/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області

про стягнення 2 033 378 грн. 66 коп.

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 14-93 від 18.04.2014,

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 260 від 23.02.2015;

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача боргу в сумі 864265,79 грн., пені у розмірі 292869,18 грн., 3% річних у сумі 44683,54 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 831560,15 грн., за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу № 2286/14-КП-20 від 28.01.2014.

У судове засідання прибули повноважні представники сторін у справі.

Відповідачем, КСТП "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради, письмовим відзивом № 1694 від 19.11.2015 позовні вимоги визнані частково, за наданим відповідачем розрахунком сума основного боргу за даним позовом, з урахуванням здійснених оплат, становить 849265,65 грн., пеня 212292,66 грн., 3 % річних 44683,54 грн., інфляційні нарахування 669795,50 грн.

Крім того, з посиланням на скрутний фінансовий стан підприємства, відповідачем заявлене клопотання № 1731 від 01.12.2015 про зменшення на 50 % розміру штрафних санкцій (пені) на підставі приписів ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

08 грудня 2015 року відповідач надав суду уточнений відзив на позовну заяву № 1738 від 02.12.2015, в якому з посиланням на фактичні обставини зазначив, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, він був позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, тому не вбачає вини у простроченні платежів за договором.

За таких обставин відповідач наполягає на відсутності підстав для стягнення з нього пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи сторін, суд дійшов наступного висновку.

Спір виник через неналежне виконання відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 28.01.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2286/14-КП-20 (а.с. 14-25) (далі - договір), згідно з яким позивач (постачальник) зобовязався передати відповідачу (покупець) природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), а відповідач зобовязався прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

За умовою п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го наступного за місяцем поставки.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

За правилом п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На виконання умов договору позивач поставив у період з січня по грудень 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 689 698,40 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за період з 31.01.2014 по 31.12.2014 (а.с. 26 32).

В порушення умов договору відповідач здійснив розрахунки за природний газ не в повному обсязі, внаслідок чого на час звернення з цим позовом до суду (24.09.2015 за поштовим штемпелем а.с. 52) за розрахунком позивача виникла заборгованість в розмірі 864 265,79 грн., яка й була заявлена в позові.

Разом з тим, відповідач надав до справи копію акту звірення розрахунків станом на 01.09.2015 (а.с. 77), згідно з яким на цю дату заборгованість відповідача за спірним договором № 2286/14-КП-20 від 28.01.2014 складає 861 527,60 грн.

Суд приймає вказаний документ як належний та допустимий доказ, оскільки акт звірення з боку позивача засвідчений печаткою підприємства та підписами головного бухгалтера та заступника голови правління.

Крім того, відповідачем надані докази часткового погашення основного боргу за період з 01-го по 24-го вересня 2015 року (дата звернення з цим позовом до суду) на суму 7 051,20 грн. (16.09.2015 4407,00 грн., 22.09.2015 2644,20 грн.), таким чином, сума основного боргу на час звернення з позовом до суду складала 854 476,40 грн., що й було засвідчено сторонами в акті звірення розрахунків станом на 01.10.2015 (а.с. 78).

За таких обставин позивач необґрунтовано предявив вимогу про стягнення основного боргу в сумі 7 051,20 грн.

Після звернення з цим позовом до суду відповідач здійснив платежі протягом жовтня - грудня 2015 року (а.с. 79, 80, 81, 89, 90, 127 131) на загальну суму 33 867,71 грн.:

- 22.10.2015 1762,80 грн.,

- 27.10.2015 384,17 грн.,

- 29.10.2015 1531,81 грн.,

- 12.11.2015 735,93 грн.,

- 13.11.2015 796,02 грн.,

- 18.11.2015 22528,85 грн.,

- 23.11.2015 6097,81 грн.,

- 07.12.2015 30,30 грн.

Таким чином, борг на час розгляду справи складає 820608,69 грн., який підлягає стягненню.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

На підставі цієї норми позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з лютого 2014 року по липень 2015 року в сумі 831 560,15 грн. та 3% річних за період з 15.02.2014 по 25.05.2015 в сумі 44 683,54 грн.

Перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків сум боргу та річних відсотків, суд дійшов висновку, що вони відповідають фактичним обставинам.

Щодо нарахування інфляційних збитків.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

При застосуванні індексу інфляції індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Як зазначено у п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Так, борг за січень 2014 року повинен бути сплачений до 14.02.2014. Як вбачається з розрахунку позивача, станом на кінець місяця, в якому оплата мала бути здійснена (лютий 2014 року) борг складав 363101,06 грн., отже на цю суму слід було нараховувати інфляційну складову, починаючи з березня 2014 року, а не лютого 2014 року, як необґрунтовано визначив позивач.

Крім того, оскільки відповідачем було здійснено численні оплати (остання оплата - 27.03.2015), то на кінець березня 2015 року суми боргу вже не існувало, а тому нарахування позивачем інфляції за березень 2015 року на суму є необґрунтованим.

Позивачем в розрахунку втрат від інфляції по кожному місяцю було взято суму боргу на початок місяця, а не на кінець місяця, як зазначено вище, а також не було враховано, що початок періоду прострочення слід починати з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, відповідно до приписів п.3.2 вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України.

Так саме з порушенням приписів 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 позивачем здійснено розрахунок інфляційних стосовно боргу за спожитий природний газ за всі інші місяці, наведені в розрахунку.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем в порушення вимог ст. 625 Цивільного кодексу України з метою уникнення дефляційних показників штучно скорочено період нарахування інфляційних (заявлений до стягнення період обмежується липнем 2015 року, але при розрахунку інших вимог відповідач здійснив розрахунок з врахуванням прострочення розрахунку, яке було в серпні 2015 року). Позовна заява датується 24.09.2015, тобто на цей момент індекс інфляції за серпень 2015 року, який складає 99,2%, вже був опублікований.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу нарахування інфляційних витрат на суму боргу оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Враховуючи викладене, суд погоджується з контррозрахунком відповідача щодо інфляційних втрат, які складають 676640,33 грн.:

Інфляційні за прострочення розрахунку за газ, спожитий в січні 2014р.

Період, в якому був сплачений боргСума боргу за січень 2014р., грн. Сума часткової оплати, грн.період прострочення (перший та останній місяць прострочення)Сукупний індекс інфляції за період простроченняСума боргу з врахуванням інфляції, грн.Інфляційні, грн.
363101,06
12.2014 25309,0903.2014-11.2014120,3%30438,995129,90
01.2015 56423,3903.2014-12.2014123,9%69895,6413472,25
02.2015 62336,1903.2014-01.2015127,72%79614,0717277,88
03.2015 102268,903.2014-02.2015134,49%137537,6335268,73
04.2015 116763,4903.2014-03.2015149,01%173990,2057226,71
Разом: 363101,06 128375,48

Інфляційні за прострочення розрахунку за газ, спожитий в лютому 2014р.

Період, в якому був сплачений боргСума боргу за лютий 2014р., грн. Сума часткової оплати, грн.період прострочення (перший та останній місяць прострочення)Сукупний індекс інфляції за період простроченняСума боргу з врахуванням інфляції, грн.Інфляційні, грн.
288627,84
04.2015 53986,1404.2014-03.2015145,80%78713,4824727,34
05.2015 67439,7404.2014-04.2015166,22%112095,3444655,60
06.2015 3596,4704.2014-05.2015169,87%6109,412512,94
07.2015 163605,4904.2014-06.2015170,55%279032,10115426,61
Разом: 288627,84 187322,49

Інфляційні за прострочення розрахунку за газ, спожитий в березні 2014р.

Період, в якому був сплачений боргСума боргу за березень 2014р., грн. Сума оплати, грн.період прострочення (перший та останній місяць прострочення)Сукупний індекс інфляції за період простроченняСума боргу з врахуванням інфляції, грн.Інфляційні, грн.
160986,78
07.2015 160986,7805.2014-06.2015165,10%265794,62104807,84
Разом: 160986,78 104807,84

Інфляційні за прострочення розрахунку за газ, спожитий в квітні 2014р.

Період, в якому був сплачений боргСума боргу за квітень 2014р., грн. Сума часткової оплати, залишок боргу грн.період прострочення (перший та останній місяць прострочення)Сукупний індекс інфляції за період простроченняСума боргу з врахуванням інфляції, грн.Інфляційні, грн.
48426,3810569,9606.2014-06.2015159,06%16812,496242,53
07.2015 37856,4206.2014-08.2015156,21%59135,0621278,64
Разом: 48426,38 27521,16

Інфляційні за прострочення розрахунку за газ, спожитий в жовтні 2014р.

Період, в якому був сплачений боргСума боргу за жовтень 2014р., грн. Сума оплати, грн.період прострочення (перший та останній місяць прострочення)Сукупний індекс інфляції за період простроченняСума боргу з врахуванням інфляції, грн.Інфляційні, грн.
38729,560,0012.2014-08.2015142,33%55124,2816394,72
Разом:38729,56 16394,72

Інфляційні за прострочення розрахунку за газ, спожитий в листопаді 2014р.

Період, в якому був сплачений боргСума боргу за листопад 2014р., грн. Сума оплати, грн.період прострочення (перший та останній місяць прострочення)Сукупний індекс інфляції за період простроченняСума боргу з врахуванням інфляції, грн.Інфляційні, грн.
312384,010,0001.2015-08.2015138,19%431670,05119286,04
Разом:312384,01 119286,04

Інфляційні за прострочення розрахунку за газ, спожитий в грудні 2014р.

Період, в якому був сплачений боргСума боргу за грудень 2014р., грн. Сума оплати, грн.період прострочення (перший та останній місяць прострочення)Сукупний індекс інфляції за період простроченняСума боргу з врахуванням інфляції, грн.Інфляційні, грн.
477442,770,0012.2014-08.2015134,03%418690,64106306,63
Разом:477442,77 106306,63

Умовою п. 7.5 договору за порушення грошового зобовязання передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Пунктом 9.3 договору сторони передбачили строк позовної давності у 5 років.

Виходячи з цього, позивач нарахував пеню в розмірі 292 869,18 грн. за період з 15.02.2014 по 20.08.2015.

Як вбачається з відзиву відповідача, він не погоджується з періодом нарахування позивачем пені, зважаючи на те, що положення спірного договору № 2286/14-КП-20 від 28.01.2014 про збільшену до пяти років позовну давність (п. 9.3) є таким, що суперечить вимогам законодавства (ст.ст. 633, 714 ЦК України, ст. 178 ГК України), тому таке положення договору, на думку відповідача, має бути визнане судом недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідач посилається на Типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом, який затверджено постановою НКРЕ № 1580 від 22.09.2011 "Про затвердження Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом", який не містить положень, які встановлюють пятирічний строк позовної давності стосовно вимог, які може заявити постачальник природного газу.

Враховуючи ці норми, відповідач просить застосувати у цьому спорі позовну давність та відмовити в задоволенні вимог про стягнення пені, нарахованої за період понад один рік з моменту виникнення права на позов.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача з наступних підстав.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення штрафних санкцій встановлюється позовна давність в один рік.

Разом з тим, відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Виходячи з аналізу наведених норм, не допускається лише скорочення давності за згодою сторін, але за взаємною згодою сторони вправі збільшувати тривалість позовної давності, встановленої законом. При цьому можливість за угодою сторін збільшення позовної давності стосується як загальних, так і спеціальних строків позовної давності.

Суд також не погоджується з доводами відповідача про порушення позивачем конкурентного законодавства, який зловживаючи своїм монопольним (домінуючим) становищем на ринку, включив до договору положення про застосування строку позовної давності в пять років, оскільки, по-перше, щодо цього не існує будь-якого відповідного рішення Антимонопольного комітету, а, по-друге, сторони добровільно узгодили у договорі пятирічний строк позовної давності щодо нарахування пені, а доказів щодо іншого відповідачем не надані.

Щодо заяви відповідача про зменшення пені на 50%.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено право суду зменшити розмір неустойки за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Під час розгляду заяви відповідача про зменшення розміру пені судом враховано таке.

Як встановлено судом, відповідач є комунальним підприємством, яке надає послуги з теплопостачання, у т.ч. установам та організаціям бюджетної сфери та населенню, які несвоєчасно та не в повному обсязі сплачують послуги відповідачу, що в свою чергу веде до виникнення заборгованості і затримки оплати спожитого газу.

Відповідач не є фактичним споживачем газу, газ як сировина використовується ним виключно для виробництва теплової енергії.

Відносини, які виникають у звязку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії субєктам господарської діяльності незалежно від форм власності, врегульовані спеціальним Законом України «Про теплопостачання», статтею 8 якого передбачено, що державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених Законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік.

Згідно зі ст. 20 вказаного Закону тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється субєктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими, та повинні враховувати повну собівартість енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Крім того, Законом передбачено, що плата за теплову енергію від усіх категорій споживачів зараховується виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за використаний природний газ комунальними підприємствами теплоенергетики.

З 2013 року норматив відрахування коштів на користь позивача, які надходять від споживачів відповідача в якості плати за теплову енергію було встановлено на рівні 100%, що позбавляло останнього можливості впливати на своєчасність розрахунків за природний газ.

Ці обставини, зокрема, вплинули на тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача внаслідок неплатежів різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідності тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво.

Так, згідно з довідкою про фінансові результати відповідача станом за 9 місяців 2015 року підприємство має збитки в сумі 7351000грн. За цей період попереднього року збитки складали 10897000 грн.

Крім того, станом на 01 вересня 2015 року розмір заборгованості держави з компенсації різниці в тарифах складає 4 054 000,00 грн.

У підтвердження своїх доводів відповідачем було надано до справи відповідні фінансові та інші документи.

Вказані обставини суд вважає суттєвими та виключними, і саме з причин несвоєчасного виконання обовязків споживачами підприємства, невідповідності діючого тарифу і заборгованості з виплати різниці в тарифах на послуги теплопостачання з боку держави призвели до порушення відповідачем вчасних розрахунків за спожитий природний газ.

Разом з тим, суд враховує, що спірний договір було укладено на постачання природного газу відповідачу для виробництва теплової енергії, яка мала споживатися підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання, крім бюджетних організацій та установ (п. 1.2 договору).

Суд також враховує й майнові інтереси позивача та його доводи, викладені у письмових поясненнях, наданих суду 08.12.2015, щодо скрутного фінансового становища.

За таких обставин суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої та заявленої до стягнення з відповідача пені на 20% до 234295,00 грн.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем частково доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, сума, яка обґрунтовано заявлена позивачем у позові складає: основний борг 820608,69 грн. + пеня 292 869, 18 грн. (без врахування зменшення цієї пені судом) + 3% річних 44 683,54 грн. + інфляційні втрати - 676 640,33 грн., загалом 1 878 458,84 грн., тому позов слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вже зазначалось вище, провадження у справі в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ в сумі 33 867,71 грн. підлягає припиненню на підставі п.11 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином наразі існує необхідність повернення позивачеві судового збору в розмірі 508,02 грн., який у відповідності до приписів Закону України «Про судовий збір» може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір у розмірі 26643,42 грн. покладається на відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, п.11 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача, Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради, 93000, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Іванова, буд. 157, код 33515421, на користь позивача, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720, основний борг в сумі 820608,69 грн., пеню в розмірі 234295,00 грн., 3% річних у сумі 44 683,54 грн. та інфляційні нарахування в сумі 676 640,33 грн., загалом 1 776 227,56 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору в сумі 26643,42 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні позову в частині стягнення основного боргу в сумі 7 051,20 грн. відмовити.

4. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 33 867,71 грн. припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення підписане 11.12.2015.

Суддя А. Г. Ворожцов