РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25974/15 01.12.15 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Дочірнього підприємства "Автомобіліст" Відкритого акціонерного

товариства "Київське автотранспортне підприємство 13062"

про стягнення 294 517,27 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кучкова Ю.В. за довіреністю № 91/2015/11/11-6 від 11.11.2015 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Автомобіліст" Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13062" про стягнення 305 398,28 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 29.10.2015 р.

28.10.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи по справі.

28.10.2015 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача 185 370,98 грн. заборгованості, 6 084,05 грн. 3% річних, 72 961,35 грн. інфляційних втрат, а також подав додаткові документи по справі.

Представник відповідача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 29.10.2015 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 29.10.2015 р. оголошувалась перерва до 19.11.2015 р.

У судовому засіданні 19.11.2015 р. представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заперечення на клопотання про залучення до участі у справі інших відповідачів.

У судовому засіданні 19.11.2015 р. оголошувалась перерва до 01.12.2015 р.

30.11.2015 р. від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача 182 970,71 грн. заборгованості, 6 084,05 грн. 3% річних, 72 961,35 грн. інфляційних втрат та 32 501,16 грн. пені.

Розглянувши у судовому засіданні 01.12.2015 р. клопотання про залучення до участі у справі інших відповідачів, суд зазначає наступне.

Статтею 24 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд не вбачає наявності будь-яких вимог до фізичних осіб - мешканців гуртожитку, який знаходиться на балансі відповідача, відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі інших відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні 01.12.2015 р. підтримала зменшені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 01.12.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 01.12.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.08.2000 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якої являється Публічне акціонерне товариства "Київенерго" (надалі - позивач, Енергопостачальна організація) та Дочірнім підприємством "Автомобіліст" Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13062" (надалі - відповідач, Абонент) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1630233 (надалі - Договір).

Вказаний договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4. Договору).

Відповідно до п. п. 1.1., 2.1. Договору, предметом цього Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором. При виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно з п. 5. Додатку № 4 до Договору, Абонент щомісячно з 12 по 15 числа самостійно отримує в районному відділі тепло збуту № 4, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки Абонент повертає в РВТ).

Пунктом 2 Додатку № 4 встановлено обов'язок Абонента сплачувати до початку розрахункового періоду (місяць) вартість заявленої у договорі теплової енергії з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу. Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було належним чином поставлено відповідачу теплову енергію у гарячій воді відповідно до умов Договору.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленої теплової енергії належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього за період з 01. 10.2012 р. по 01.08.2015 р. утворилась заборгованість перед позивачем , розмір якої станом на час розгляду справи становить 182 970,71 грн.

Пунктом 7 Додатку № 4 до Договору сторони встановили, що Абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому порядку відповідачем, останній за неналежне виконання умов Договору має сплатити 72 961,35 грн. інфляційних втрат, 6 084,05 грн. 3 % річних та 32 501,16 грн. пені.

У той же час, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та враховуючи всі обставини даної справи, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи обставини справи суд вважає за можливе зменшити суму нарахованої відповідачу пені на 50%, до 16 250,58 грн.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Суму пені суд зменшує до 16 250,58 грн.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Автомобіліст" Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13062" (03067, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 75/79; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ) 182 970 (сто вісімдесят дві тисячі дев'ятсот сімдесят) грн. 71 коп. заборгованості та зарахувати вказану суму на р/р 01 у ГУ по м. Києву та Київській обл. ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 322669, одержувач ПАТ «Київенерго», .

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Автомобіліст" Відкритого акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13062" (03067, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 75/79; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ) 6 084 (шість тисяч вісімдесят чотири) грн. 05 коп. 3% річних, 72 961 (сімдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят одну) грн. 35 коп. інфляційних втрат, 16 250 (шістнадцять тисяч двісті п'ятдесят) грн. 58 коп. пені та 4 417 (чотири тисячі чотириста сімнадцять) грн. 76 коп. судового збору та зарахувати вказані суми на р/р 1 у ГУ по м. Києву та Київській обл. ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, одержувач ПАТ «Київенерго», .

4. Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ) з Державного бюджету України 163 (сто шістдесят три) грн. 22 коп. зайво сплаченого судового збору.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя Н.І. Зеленіна