ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Справа № 910/4874/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПолянського А.Г.
суддівКравчука Г.А.,
Мачульського Г.М. (доповідач),
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду
від16.09.2015
у справі№910/4874/15-г
Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
доМоторного (транспортного) бюро України
треті особи1. Приватне акціонерне товариство "Українська екологічна компанія" 2. ОСОБА_4
простягнення суми

за участю

- позивача:Юр`єва М.В. (довіреність від 12.03.2015)
- відповідача:Роменський Р.Ю. (довіреність від 31.12.2014),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - позивач) просило стягнути з Моторного (транспортного) бюро України (далі - відповідач) грошові кошти в розмірі 8 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку із визнанням Приватного акціонерного товариства "Українська Екологічна страхова компанія" (далі - третя особа-1) банкрутом, відповідач, зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, право вимоги якої у останнього виникло на підставі укладення договору факторингу № 1/15-06/2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 (суддя Ярмак О.М.) позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Дідиченко М.А., судді Руденко М.А., Баранець О.М.) це рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нове, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуалшьного права.

У відзиві відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, вказуючи, що апеляційний суд повно встановив обставини справи та правильно застосував норми права.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 13.06.2011 на стоянці біля магазину "Епіцентр" по вул. 30 років Перемоги, 29 у м. Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Мерседес", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_6 та транспортного засобу "Івеко", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4

Відповідно до довідки ВДАІ, автомобіль "Івеко", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження.

Постановою Бородянського районного суду Київської області 28.07.2011 у справі №3-967-2011 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Згідно Звіту експертного автотоварознавчого дослідження з питань збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу експерта-товарознавця ОСОБА_7 № 253/11, складеного 22.06.2011, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Івеко", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 8 309,45 грн.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Мерседес", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована третьою особою-1 відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/5001315.

Згідно з страховим актом №08-11/2194 від 26.08.2011 та розрахунком страхового відшкодування до нього, складеними третьою особою-1, розмір страхового відшкодування складає 8 729,45 грн.

Відповідно до довідки про сплату страхового відшкодування №360 від 01.08.2012 третьою особою-1 здійснено страхове відшкодування згідно акту №08-11/2194 від 26.08.2011 у розмірі 729,45 грн. Таким чином, розмір суми невиплаченого страхового відшкодування складає 8 000, 00 грн.

15.06.2012 між ОСОБА_4 (надалі - цедент, первісний кредитор) та ТОВ "Фінанс-Лайн" (далі - цесіонарій, новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, відповідно до якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, на підставі статей 512-519 Цивільного кодексу України, цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов'язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента, у зв'язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, відповідальність якого застрахована згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.10.2010 (номер полісу ВЕ/5001315 у страховій компанії - третьої особи-1).

Внаслідок укладення даного договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування, нанесеної шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках (пункт 1.1. договору відступлення права вимоги).

15.06.2012 між ТОВ "Фінанс-Лайн" (клієнт за договором) та позивачем (фактор) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №1/15-06/2012 (далі - договір факторигну), відповідно до умов якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з договору відступлення права вимоги (цесії) виплатити страхового відшкодування від 15.06.2012, у розмірі 8 000,00 грн. (особа визнана винною у скоєнні ДТП: ОСОБА_6; страхова компанія: третя особа-1).

Згідно з пунктом 1.2. договору факторингу в силу даного договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

14.11.2012 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про визнання грошових вимог за 116 договорами факторингу на загальну суму 1 643 109,94 грн., в тому числі, і за договором факторингу №1/15-06/2012 на суму 8 000,00 грн., а також просив включити грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів третьої особи-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2013 у справі №5011-46/12625-2012 позивача визнано кредитором третьої особи-1 на суму 1 644 182,94 грн. (1 073,00 грн. - судовий збір та 1 643 109,94 грн. - страхове відшкодування) - перша черга.

Постановою Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 у справі №5011-46/12625-2012 третю особу-1 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Стецину І.В.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач зазначив, що у відповідності до статті 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, а тому просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 8 000,00 грн.

Суд першої інстанції своє рішення про задоволення позову мотивував тим, що обставини наявності заборгованості та відсутності коштів і майна для її погашення у третьої особи-1 встановлені ухвалами Господарського суду міста Києва від 15.02.2013 та 11.11.2013 у справі №5011-46/12625-2012, якими позивача визнано кредитором третьої особи-1, а останню визнано банкрутом у зв'язку з його неплатоспроможністю.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, посилався на те, що відсутність майна у третьої особи-1 повинна підтверджуватись затвердженим ухвалою господарського суду звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом, складеним за результатами проведення комплексу дій щодо пошуку, інвентаризації, оцінки майна боржника та задоволення вимог кредиторів в порядку черговості; при цьому ні позивач, ні третя особа-1 вказаних вище документів до суду не надали, тому не підтвердили відсутність майна у третьої особи-1 для погашення заборгованості перед позивачем.

Підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 39.1. статті 39 цього Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 39.2.1. статті 39 вказаного Закону основними завданнями МТСБУ, зокрема, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом.

У відповідності до підпункту "ґ" пункту 41.1. статті 41 зазначеного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто Законом визначено обов'язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом або його ліквідації; наявність невиконаних зобов'язань страховика за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання цих зобов'язань.

Як встановлено судами, постановою Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 у справі №5011-46/12625-2012 ПАТ "Українська екологічна страхова компанія" (третю особу-1) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, тоді як ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 15.02.2013 у вказаній справі було визнано грошові вимоги позивача до страхової компанії за договором факторингу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Наслідки визнання боржника банкрутом визначено статтею 38 Закону про банкрутство, абзацами 3 та 10 частини першої якої зокрема встановлено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, а виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом третім Закону про банкрутство "Ліквідаційна процедура".

В силу положень частини першої та другої статті 41 Закону про банкрутство задоволення вимог кредиторів боржника забезпечує ліквідатор у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження:

- приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження;

- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

- проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута;

- аналізує фінансове становище банкрута;

- пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;

- вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб;

- продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом;

- веде реєстр вимог кредиторів.

Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом (частина 8 статті 41 Закону про банкрутство).

За приписами частин першої-третьої статті 46 Закону про банкрутство, після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відповідно до вищенаведених норм факт відсутності майнових активів у визнаного банкрутом боржника, та неможливість у зв'яжу із цим здійснити розрахунок за його зобов'язаннями, може підтверджуватись затвердженими ухвалою господарського суду звітом ліквідатора і ліквідаційним балансом, складеними за результатами проведення комплексу дій щодо пошуку, інвентаризації, оцінки майна боржника та задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної статтею 45 Закону про банкрутство.

Інші документи, на які посилається позивач у касаційній скарзі, не можуть підтверджувати факт відсутності майна чи активів у третьої особи-1, необхідних для задоволення вимог позивача, оскільки його вимоги можуть бути задоволені під час ліквідаційної процедури за рахунок продажу виявленого ліквідатором майна чи активів третьої особи-1 і лише звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс може бути однозначним доказом того, що у боржника - третьої особи-1 не виявилось майна і активів для погашення заборгованості перед позивачем.

Як зазначено апеляційним судом, позивачем не надано суду затверджених ухвалою господарського суду звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу.

Таким чином вірним є висновок апеляційного суду про те, що позивачем не доведено факту відсутності коштів та майна у третьої особи-1, що є однією з підстав покладення обов'язку погасити заборгованість третьої особи-1 на відповідача. Отже, подання позову в даній справі є передчасним.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, вищенаведеного не спростовують, а оскільки порушення апеляційним судом норм права не виявлено, підстави для скасування оскарженої постанови апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015 у справі Господарського суду міста Києва №910/4874/15-г, залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський