ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа № 922/4690/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Івакіна В.О. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю:

прокурора (позивача) ОСОБА_1 (посвідчення №036125 від 29.10.2015 року),

представників:

відповідача не зявився,

третя особа не зявилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків, (вх.№5384 Х/1-12) на рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року по справі № 922/4690/15,

за позовом Виконуючого обовязки прокурора Дзержинського району м. Харкова, м. Харків,

до 1. Харківської міської ради, м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Житлово будівельний кооператив КДБК - СІТІ, м. Харків,

про скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року виконуючий обовязки прокурора Дзержинського району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради, в якій просив суд першої інстанції визнати незаконним та скасувати п. 15.2. додатку 1 до рішення 35 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування обєктів від 29.10.2014 р. № 1664/14.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року по справі № 922/4690/15 (суддя Прохоров С.А.) в задоволені позовних вимог відмовлено.

Заступник прокурора Харківської області з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 року у справі № 922/4690/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги виконуючого обовязки прокурора Дзержинського району м. Харкова задовольнити.

Відповідач та третя особа своїх представників у призначене судове засідання не направили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 105, 108-112).

Повідомлення третьої особи повернулося з відміткою «з закінченням терміну зберігання». Вищий господарський суд України у п. 4 Інформаційного листа від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" зазначив, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "в зв'язку з закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Прокурор надав клопотання (вх. №16779, від 14.12.2015 р.) в якому просить звільнити прокуратуру Харківської області від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2015 р. або відстрочити його сплату на строк до ухвалення судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Як свідчать матеріали справи, прокуратурою Дзержинського району м. Харкова під час перевірки законності передачі земель житлової та громадської забудови у приватну власність, розташованих на території району, встановлено, що рішенням 35 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування обєктів" від 29.10.2014 №1664/14 ОК «ЖБК «КДСК СІТІ» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель територіальної громади м. Харкова, площею 2,1572 га (кадастровий номер :14:010:0027) для будівництва житлового комплексу з обєктами інфраструктури по вулиці Архітекторів (в районі житлового будинку № 34) та подальшої експлуатації обєкта.

Підставою звернення із даним позовом прокурор вказував на те, що рішення Харківської міської ради прийнято всупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України, ст. ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Разом з тим, колегія суддів вважає такий висновок позивача передчасним, та зробленим без врахування вимог законодавства, що регулюють спірні відносини.

Так відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 44 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх не відповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 41 ЗК України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно - будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Прокурор в позовній заяві посилався на те, що обов'язком Харківської міської ради є з'ясування мети та підстав створення ЖБК, порядку організації його діяльності, правового статусу відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту при наданні земельної ділянки ЖБК як спеціальному суб'єкту, передбаченому статтею 41 ЗК України, в обґрунтування своєї позиції прокурор посилався на постанову Верховного суду України від 17.04.2014 року у справі 21-195а14.

Проте, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з такими твердженнями прокурора, оскільки у наведеній постанові ВСУ підставами позову були інші відносини, а саме: надання селищною радою земельних ділянок з перевищенням встановлених повноважень щодо права розпорядження землями комунальної власності територіальних громад.

Відповідно до умов п. 3.1. Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, кооператив організується з метою забезпечення житлом будівництва або придбання багатоквартирного жилого будинку (будинків) та інших об'єктів нерухомого майна, в тому числі нежитлових будівель, або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, присадибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями (господарськими будівлями та спорудами) за власні кошти кооперативу, або із залученням банківських кредитів, чи позик, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками) та іншими об'єктами нерухомого майна.

Ст. 2 Закону України Про кооперацію визначено термін "обслуговуючий кооператив", як кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Згідно із ст. 6 Закону України Про кооперацію передбачено, що відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торгівельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Відповідно до п. 3.3.1 Державного класифікатору України класифікація організаційно-правових форм господарювання, затвердженого Наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 28.05.2004 № 97, визначено, що кооператив це юридична особа, утворена фізичними та (або) юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

В свою чергу, оскільки Харківська міська рада не є органом державної реєстрації юридичних осіб, вона не наділена повноваженнями щодо контролю за дотриманням порядку створення юридичних осіб.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців передбачено підстави та порядок відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи, серед яких, зокрема, вказано на невідповідність установчих документів вимогам ч. 3 ст. 8 цього Закону (установчі документи (установчий акт, статут або засновницький договір, положення) юридичної особи повинні містити відомості, передбачені законом).

Оскільки державна реєстрація третьої особи на час розгляду справи не скасована та не визнана недійсною у встановленому законом порядку, не приймаються посилання прокурора про незаконність створення Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив КДБК СІТІ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що найменування Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив КДБК СІТІ, визначає його тип та напрям діяльності відповідно до різновидностей юридичних осіб організаційно-правових форм кооперативи, що узгоджується з п. 1.2. Вимоги щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу затверджених Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, від 09.06.2004 р. № 65, відповідно до якого, назва юридичної особи може складатися з власної назви юридичної особи, а також містити інформацію щодо мети діяльності, виду, способу утворення, залежності юридичної особи та інших відомостей згідно з вимогами до найменування окремих організаційно-правових форм суб'єктів господарювання, установлених Цивільним та Господарським кодексами України та законами України. Юридична особа, крім повного найменування, може мати скорочене найменування.

Таким чином, доводи прокурора про те, що ОК ЖБК КДБК СІТІ" не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом є помилковим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про кооперацію" відповідно до завдань та характеру діяльності, кооператив може бути "обслуговуючим", а за напрямом діяльності - "житлово-будівельним". Отже, згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про кооперацію", ОК ЖБК КДБК СІТІ" може бути одночасно і житлово-будівельним і обслуговуючим, що не суперечить ні ЖК УРСР, а ні Примірному статуту ЖБК.

Статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За загальним правилом лише органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають відповідно у державній та комунальній власності. Таке розпорядження вони здійснюють шляхом продажу земель, безоплатної передачі у приватну власність громадянам, надання їх в оренду чи передачі їх у постійне користування (ст.ст. 118, 122, 123 Земельного кодексу України). Реалізовуючи зазначені повноваження, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування мають право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються або передаються в оренду чи постійне користування.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи недоведеність з боку позивача порушень відповідачем норм законодавства, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Щодо заявленого клопотання прокуратура, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вирішила його задовольнити, звільнити прокуратуру Харківської області від сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі, враховуючи наявність складної економічної ситуації у фінансовому забезпечені діяльності органів прокуратури, відсутність коштів на рахунку та той факт, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на сплату прокурорами судового збору не передбачено.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, є необґрунтованою, безпідставною і підлягає залишенню без задоволення, оскільки апелянт не довів ті обставини, на які він посилався в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, з урахуванням зазначеного дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення обґрунтовано, з урахуванням матеріалів справи, тому рішення господарського суду Харківської області від 02 листопада 2015 року у справі № 922/4690/15 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Задовольнити клопотання прокурора, звільнити прокуратуру Харківської області від сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02 листопада 2015 року у справі № 922/4690/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.12.2015 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Ільїн О.В.