ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

01.10.2015р. Справа №905/6165/13

за заявою №юр/1817 від 14.09.2015р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення по справі:

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ

про стягнення 111325250,06 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача (стягувача): ОСОБА_2 гол. юрисконс.

від відповідача (боржника): ОСОБА_3 пров. юрисконс.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.11.2013р. по справі №905/6165/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення 111325250,06 грн задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 93457164,69 грн, пеню 2178905,31 грн, штраф 2171512,33 грн, 3% річних 2986903,17 грн, інфляційні втрати 213,09 грн, судовий збір 68585,35 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.01.2014р. вказане рішення залишено без змін.

21.09.2015р. до господарського суду Донецької області надійшла заява №юр/1817 від 14.09.2015р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення від 05.11.2013р. у справі №905/6165/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 100863283,94 грн, з яких: 93457164,69 грн основний борг, 2986903,13 3% річних, 213,09 грн інфляційні втрати, 2178905,31 пеня, 2171512,33 грн штраф, 68585,35 грн судовий збір, строком на 5 років.

В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на те, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є єдиним постачальником теплової енергії в Донецькій області. При цьому, за твердженням заявника, наявність обставин проведення антитерористичної операції на сході України впливає на платоспроможність населення та підприємств Донецької області, в тому числі, щодо оплати спожитої теплової енергії. Як вказує відповідач, станом на 01.08.2015р. населення має заборгованість перед ОСОБА_1 комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в сумі 288,3 млн. грн, юридичні особи у розмірі 22,7 млн. грн.

Крім того, в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення відповідач зазначає про захоплення невідомими озброєними особами у вересні-жовтні 2014 року рухомого та нерухомого майна, а також фінансової та технічної документації заявника; перебування 40% промислових потужностей підприємства, технічних засобів, автомобілів та інших матеріальних цінностей на території не підконтрольній українській владі, що зумовило не отримання від населення та юридичних осіб плати за теплопостачання та стало причиною різкого падіння доходів підприємства тощо.

Позивач письмових пояснень по суті заяви не надав, у судовому засіданні 01.10.2015р. проти відстрочки виконання судового рішення у справі заперечив.

Ухвалою суду від 01.10.2015р. відновлено справу №905/6165/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення 111325250,06 грн в частині, необхідній для розгляду заяви №юр/1817 від 14.09.2015р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення господарського суду.

Розглянувши заяву №юр/1817 від 14.09.2015р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочення виконання рішення від 05.11.2013р. господарського суду Донецької області, заслухавши пояснення позивача та відповідача, господарський суд встановив.

Відповідно до ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч.5 ст.124 Конституції України, згідно із якою судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в ч.2 ст.13 якого встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

За приписами ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрало законної сили, є обов'язковим на всій території України і виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституціного Суду України (справа №1-17/2009) виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012р. Конституційного Суду України (справа №1-26/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012р. Конституційного Суду України (справа №1-12/2012). Аналогічну правову позицію наведено в рішенні №5-рп/2013 від 26.06.2013р. Конституційного Суду України (справа №1-7/2013).

Виходячи з того, що згідно із ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

17.07.1997р. Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства.

Стаття 6 Конвенції закріплює право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.19 Конвенції для забезпечення дотримання державами-учасницями їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.

У п.18 рішення Європейського суду від 12.05.2011р. у справі «Ліпісвіцька проти України» однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв'язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України» засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатує, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.124 Конституції України.

Таким чином, виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

З урахуванням викладеного, судове рішення по справі №905/6165/13, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

За поясненням сторін, на теперішній час рішення суду від 05.11.2013р. у справі №905/6165/13 ОСОБА_1 комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може, зокрема, відстрочити виконання рішення.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з п.7.1.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Пунктом 7.2 вказаної постанови суду касаційної інстанції встановлено, що підставою для відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 зазначеного нормативно-правового акту господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи положення вказаних вище норм процесуального законодавства, при зверненні до суду з заявою про відстрочку виконання судового рішення заявником повинні бути доведені конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у встановлений строк.

Керуючись принципами повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заява №юр/1817 від 14.09.2015р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочення виконання рішення від 05.11.2013р. господарського суду Донецької області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вказувалось вище, в обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на наявність обставин проведення антитерористичної операції на сході України, яке впливає на платоспроможність населення та підприємств Донецької області, в тому числі, щодо оплати спожитої теплової енергії; заборгованість населення перед відповідачем станом на 01.08.2015р. в сумі 288,3 млн. грн., юридичних осіб у розмірі 22,7 млн. грн.; захоплення невідомими озброєними особами у вересні-жовтні 2014 року рухомого та нерухомого майна, а також фінансової та технічної документації заявника; перебування 40% промислових потужностей підприємства, технічних засобів, автомобілів та інших матеріальних цінностей на території не підконтрольній українській владі тощо.

За твердженням відповідача, наявність вказаних обставин зумовила відсутність у ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» грошових коштів для оплати заборгованості перед позивачем.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2015р.; звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за перше півріччя 2015 року; наказ №28 від 04.02.2015р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про встановлення з 17.04.2015р. по 14.10.2015р. чотириденного робочого тижня; інформацію про дебіторську заборгованість за теплову енергію станом на 01.08.2015р.; протоколи №88 від 19.06.2015р., №90 від 16.09.2015р. засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу; сертифікат №2644/05-4 від 28.08.2014р. Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили; лист №2559/10/05-15-23-013-4 від 21.09.2015р. Головного управління Міндоходів у Донецькій області щодо податкової заборгованості заявника станом на 18.09.2015р. у розмірі 72945 тис. грн. та заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 638,8 тис. грн.; звіти з праці за серпень 2015 року, січень-серпень 2015 року; довідку №20/1914 від 30.09.2015р. про наявну різницю в тарифах, довідку №04/1924 від 30.09.2015р. про прогнозовану різницю в тарифах;

З представлених до матеріалів справи документів дійсно вбачається ускладнене фінансове становище боржника.

Одночасно, як вказувалось вище, під час розгляду заяв про відстрочку виконання судового рішення господарський суд повинен враховувати інтереси кредитора. Аналогічну позицію наведено у постанові від 25.07.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5017/2763/2012.

Наразі, заборгованість відповідача є наслідком неплатежів боржника за поставлений природний газ, оплата якого не може пов'язуватись із взаємовідносинами останнього з іншими учасниками господарських відносин з огляду на те, що відповідач є самостійним суб'єктом господарювання і відповідно до договору №2БО-2012 від 20.01.2012р. прийняв на себе зобовязання з оплати товару, а також тягар відповідальності за порушення договірних зобов'язань перед постачальником. Наразі, політична, економічна ситуація у країні, в рівній мірі впливає на фінансове становище обох учасників, внаслідок чого суд не вбачає можливості в наданні відстрочки виконання рішення на 5 років.

Одночасно, вчинення дій, спрямованих на негайне виконання рішення суду від 05.11.2013р., за висновками суду, може призвести до блокування роботи відповідача, призупинення діяльності щодо стягнення заборгованості з осіб, які є боржниками ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», що, в свою чергу, може мати наслідком загрозу повного виконання відповідного судового акту.

Таким чином, враховуючи позицію Вищого господарського суду України щодо обов'язкового врахування збалансованості інтересів обох сторін під час розгляду заяв про відстрочення виконання рішень, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги, що негайне виконання рішення від 05.11.2013р. є ускладненим, господарський суд дійшов висновку, що виконання рішення від 05.11.2013р. господарського суду Донецької області по справі №905/6165/13 може бути відстрочено на 6 місяців, а саме до 01.04.2016р.

Відтак, заява №юр/1817 від 14.09.2015р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення від 05.11.2013р. у справі №905/6165/13 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково заяву №юр/1817 від 14.09.2015р. ОСОБА_1 комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про відстрочку виконання рішення від 05.11.2013р. у справі №905/6165/13 на 5 років.

Відстрочити виконання рішення від 05.11.2013р. господарського суду Донецької області по справі №905/6165/13 на 6 місяців, а саме до 01.04.2016р.

Ухвала суду набирає законної сили в день її прийняття та згідно зі ст.115 Господарського процесуального кодексу України є обовязковою на всій території України.

Суддя Ю.О.Паляниця