КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа№ 910/20698/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Загоровська Н.В. (дов. №134 від 02.11.2015 року);

від відповідача - ОСОБА_3 (дов. №НАС283649 від 02.12.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року

у справі №910/20698/15 (суддя О.М. Ярмак)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Київ

про розірвання договору та виселення з орендованого майна -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору та виселення з орендованого майна.

19.10.2015 року позивач подав заяву про зміну позову, в якій просив уточнити п.п. 2, 4 позовної заяви та просив: 1) розірвати договір оренди №72-Упр(Дв)-07 від 02.07.2007, 2) виселення відповідача з орендованого майна, а саме: частини переходу, загальною площею 8,3 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро Харківська (вестибюль № 1), 3) зобов'язати відповідача у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать відповідачу та знаходяться в частині переходу за адресою станція метро Харківська (вестибюль № 1), загальною площею 8,3 кв.м., 4) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Вказана заява в розумінні ст. 22 ГПК України розцінюється судом як заява про уточнення позовних вимог та приймається до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року позовні вимоги Комунального підприємства "Київський метрополітен" задоволено повністю. Присуджено розірвати договір оренди № 72-Упр (ДВ)-07, укладений між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 02 липня 2007 року, присуджено виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 з орендованого майна, а саме: частини переходу, загальною площею 8,3 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро Харківська (вестибюль № 1), а також зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили, демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 та знаходяться в частині переходу за адресою станція метро Харківська (вестибюль № 1), загальною площею 8,3 кв.м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано неналежне виконання умов договору оренди в частині внесення грошових коштів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору, виселення відповідача з орендованого приміщення та демонтаж огороджуючих конструкцій.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року по справі №910/20698/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Також, до апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/20698/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги задоволено; відновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 09.12.2015 року.

25.11.2105 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення відповідача до апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року по справі №910/20698/15.

07.12.2015 року до канцелярії суду надійшов відзив №12/04-/24/ від 07.12.2015 року позивача на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

09.12.2015 року до канцелярії суду надійшли додаткові пояснення відповідача до апеляційної скарги.

В судове засідання, призначене на 09.12.2015 року, з'явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02.07.2007 року між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди № 72-Упр(ДВ)-07 (далі за текстом - договір оренди) (а.с. 15-19).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору орендодавець на підставі рішення Київради від 02.02.2006 року №23/3114 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря (далі - об'єкт оренди), що знаходиться за адресою: станція метро "Харківська" (вестибюль № 1), б/н, для торгівлі товарами народного споживання.

Пунктом 2.1 договору визначено, що об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 8,3 кв.м та зазначена в викопіюванні з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

За змістом п. 9.1 Договору, договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 02.07.2007 по 30.06.2008 (364 дні).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами було пролонговано строк дії договору шляхом укладення додаткових угод.

Додатковою угодою №329 від 28.09.2011 року (а.с. 31) до договору, сторони домовились, що договір діє до 31 березня 2012 року включно.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з несплатою відповідачем орендних платежів з квітня 2015 року, що є підставою розірвання договору у судовому порядку, виселення відповідача із займаного орендованого майна та зобов'язання демонтувати огороджувальні конструкції.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Колегією суддів встановлено, що укладений між сторонами договорів є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2.4 договору оренди встановлено, що об'єкт оренди по договору належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київський метрополітен", тому до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору між сторонами було укладено Акт прийому-передачі майна в оренду від 03.07.2007 року (а.с. 20), у відповідності до якого орендодавець передав, а орендар прийняв частину переходу станції метро «Харківська» (вестибюль №1), визначену тимчасовими огороджуючи ми конструкціями (кіоском), заг. площею 8,3 кв.м.

Відповідно до положень ст. 276 Господарського кодексу України, та ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар сплачує орендодавцю орендну плату незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Умовами п. 3.1 договору визначено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить станом на червень 2007 року 3106,75 грн. без ПДВ.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п.3.2 договору).

У відповідності до п.3.5. договору сторони дійшли згоди, що всього сума по договору з урахуванням ПДВ 20% з розрахунку на червень 2007 року складає 3 840,88 грн.

Оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що ФОП ОСОБА_4, в порушення умов договору оренди свого обов'язку по сплаті орендних платежів за користування орендованим майном не виконано.

26.05.2015 року позивач звертався до відповідача з претензією №435-НДД (а.с. 32) щодо сплати орендної плати по договору за квітень-травень 2015 року, однак вказана вимога залишена останнім без реагування.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 35) заборгованість відповідача по несплаті орендних платежів за квітень, травень, червень 2015 року складає 33 274,39 грн., тобто протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до п. 6.7 договору при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

Договір припиняється в разі невиконання істотних умов договору або порушення його (п.9.5).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Пунктом 5.2. договору оренди сторони дійшли згоди про те, що при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку поточного платежу орендодавець порушує справу в господарському суді про дострокове розірвання договору.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів (п.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна")

Враховуючи викладене та з огляду на встановлений судом факт невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати за договором протягом трьох місяців підряд, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про розірвання договору оренди №72-Упр(ДВ)-07 від 02.07.2007 року.

Щодо посилань апелянта на припинення дії договору у 2012 році колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Крім того, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо продовження строку дії договору оренди, то слід вважати договір оренди продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Щодо позовних вимог в частині виселення ФОП ОСОБА_4 з орендованого майна та зобов'язання ФОП ОСОБА_4 демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Умовами 4.14 договору сторони визначили, що орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю.

Відповідно до п. 7.5 договору у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

Докази повернення відповідачем орендованого приміщення за актом приймання-передачі станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статей 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди.

Враховуючи, що договірні відносини сторін припинились у зв'язку із розірванням договору оренди і відповідач втратив статус орендаря, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині виселення відповідача з орендованого майна, а саме: частини переходу, загальною площею 8,3 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро Харківська (вестибюль № 1), та зобов'язання відповідача у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать відповідачу та знаходяться в частині переходу за адресою станція метро Харківська (вестибюль № 1), загальною площею 8,3 кв.м.

Колегією суддів відхиляються твердження апелянта стосовно невірного нарахування орендної плати, оскільки умовами договору визначено розмір орендної плати.

Крім того, п.3.11. договору визначено, що орендар має право звернутись до Київради з клопотанням щодо відповідного зменшення орендної плати, якщо з незалежних від нього обставин змінилися умови, передбачені цим договором, або істотно погіршився стан об'єкта оренди не з вини орендаря.

Докази такого звернення відповідача до Київради в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, відповідач не заперечував щодо встановленого розміру орендної плати.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що посилання відповідача на безпідставність позовних вимог про демонтаж огороджувальних конструкцій є необґрунтованими, оскільки за умовами договору об'єкт оренди, його площа визначена саме тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря.

Враховуючи припинення договірних відносин між сторонами, у орендаря відсутні права на розпорядження вказаними конструкціями.

Крім того, посилання апелянта на те, що спірне майно не перебуває у віданні позивача, спростовується наявними матеріалами справи. Крім того, п.2.4. договору визначено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі комунального підприємства «Київський метрополітен». Договір в цій частині не оскаржувався, судовий спір між сторонами з цього приводу відсутній.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/20698/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/20698/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року у справі №910/20698/15 залишити без змін.

3. Справу №910/20698/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз