ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.12.15р. Справа № 904/8491/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ВМЗ", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія", м. Дніпропетровськ

про зобов`язання укласти договір оренди нежитлового приміщення та стягнення 2626924,26 грн.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність №001 від 12.05.2015; адвокат ОСОБА_2, довіреність №004 від 12.05.2015;

від відповідача: представник ОСОБА_3, довіреність №4 від 19.01.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ВМЗ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія" (далі - відповідач) про:

зобов'язання відповідача укласти разом з позивачем договір оренди нежитлового приміщення від 11.09.2014 № 1109/14-4;

стягнення основна заборгованості у сумі 2138476,56 грн, інфляційних нарахувань у сумі 462159,99 грн та 3% річних у сумі 26287,71 грн.

На підставі ст. 77 ГПК України: у судовому засіданні 13.10.2015 було оголошено перерву до 22.10.2015; у судовому засіданні 10.11.2015 було оголошено перерву до 19.11.2015. Ухвалою суду від 19.11.2015 строк розгляду справи продовжено до 08.12.2015 включно, розгляд справи відкладено на 07.12.2015.

Відповідач 13.10.2015 подав відзив, у якому проти позову заперечив, посилаючись на відсутність у позивача права власності на об'єкти, які він намагається включити до договору оренди та безпідставність визначення позивачем орендної плати в такому розмірі.

10.11.2015 позивач подав клопотання про призначення експертизи, у якому просив поставити на вирішення судового експерта питання: - якою площею території (по об'єктно), що знаходиться за адресою: вул. Винокурова, 22, м. Дніпропетровськ, користується та/або займає ПАТ "Підприємство з експлуатації електричних мереж "Центральна енергетична компанія?". Суд відхиляє це клопотання, оскільки таке питання не потребує спеціальних знань і може бути встановлено в судовому засіданні.

В засіданні суду 07.12.2015 позивачем заявлено клопотання призначити судову експертизу, яка має встановити розмір орендної плати, яку має щомісячно сплачувати відповідач за користування належним позивачу майном. Клопотання відхиляється судом, оскільки відповідно до ст. 762 ЦК України розмір плати за користування майном має визначатись домовленістю сторін. Крім того, за час розгляду справи позивач не надав суду документальних підтверджень того, яким саме нерухомим майном користується відповідач, яка його площа, стан та інше. Визначити ці всі обставини позивач мав можливість і без проведення судової експертизи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності від 10.09.2014 позивач є власником комплексу виробничих будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 22. Як вбачається з матеріалів справи, певну частину цих приміщень (більш детально площу та вид будівель під час розгляду справи встановити не вдалось) займає відповідач, який використовує приміщення у свїй виробничій діяльності.

12.09.2015 позивачем за участю своїх працівників складений акт інвентаризації, в якому зазначено, що відповідач користується площею 7659,30 квадратних метрів.

11.09.2014 позивачем складений проект договору оренди № 1109/14-4, в якому зазначено, що відповідач отримав в оренду об'єкт загальною площею 7659,30 м3 вартістю 4590000 грн та має сплачувати щомісячно орендну плату в сумі 183823, 20 грн.

23.09.2015 позивач звернувся до суду з даним позовом. обґрунтовуючи його тим, що він є власником нерухомого майна за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, 22, що підтверджується свідоцтвом від 10.09.2014 року реєстраційний номер 1869 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2014 року.

З метою встановлення фактично займаної підприємствами площі нерухомого майна, позивачем було складено наказ від 11.09.2014 року № 09/11 про проведення інвентаризації займаних площ нерухомого майна, що належить на праві власності Позивачу.

За результатами проведеної інвентаризації було складено акт № 11/09/15-1 від 12.09.2014 року, згідно якого відповідач користується нерухомим майном позивача загальною площею 7 659,30 м. кв.

Оскільки, проведені переговори між позивачем та відповідачем, щодо встановлення правових підстав для користування чужим нерухомим майном не мали результату, позивач 14.11.2014 року направив відповідачу лист вих. № 1474, в якому пропонував привести користування майном у відповідність до норм чинного законодавства України, а також направити уповноважених представників для визначення загальної площі нерухомого майна, яке використовується ПАТ "ПЕЕМ "ЦЕК" та укладення відповідного договору оренди.

Відповідач проігнорував направлений йому лист та продовжував безоплатно користуватися нерухомим майном Позивача.

Оскільки відповідач не направив свого уповноваженого представника для визначення загальної площі нерухомого майна, позивач був змушений в односторонньому порядку провести інвентаризацію, за результатами якої було складено акт № 1/1 від 19.12.2014 року. Згідно складеного акту Відповідач користується нерухомим майном Позивача загальною площею 7 659,30 м. кв.

13.01.2015 позивач направив відповідачу лист вих. № 16 разом із договором оренди та додатками до нього в 2 примірниках. В зазначеному листі позивач інформував відповідача про проведену інвентаризацію, розмір площі, яка ним використовується в своїй господарській діяльності, порушення норм чинного законодавства України, а також пропонував розглянути та підписати направлений договір оренди нежитлового приміщення, що здійснено не було.

В результаті чого відповідач продовжив безперешкодно користуватися нерухомим майном позивача.

Оскільки відповідач відмовляється від врегулювання спірних взаємовідносин, позивач змушений звернутися до господарського суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів.

Позивачем було здійснено розрахунок розміру заборгованості Відповідача за користування нерухомим майном, що знаходиться за адресою: вул. Винокурова, 22, м. Дніпропетровськ.

Згідно запропонованого Відповідачу договору оренди нежитлового приміщення № 1109/14-4 від 11.09.2014 року розмір місячної орендної плати за користування нерухомим майном площею 7 659,3 кв.м складає 183 823,2 грн.

Оскільки відповідач фактично використовує нерухоме майно позивача з 11 вересня 2014 року й продовжує користування на момент подання позову до суду (31.08.2015 року), розмір заборгованості відповідача складає:

- за неповний (19 днів) місяць вересень 2014 року -116 421, 36 грн.;

- за жовтень 2014 року - 183 823,2 грн;

- за листопад 2014 року - 183 823,2 грн;

- за грудень 2014 року - 183 823,2 грн.;

- за січень 2015 року - 183 823,2 грн;

- за лютий 2015 року - 183 823,2 грн.;

- за березень 2015 року - 183 823,2 грн ;

- за квітень 2015 року - 183 823,2 грн ;

- за травень 2015 року - 183 823,2 грн.;

- за червень 2015 року - 183 823,2 грн;

- за липень 2015 року - 183 823,2 грн ;

Загальний розмір заборгованості за користування нерухомим майном за період з 11.09.2014 по 31.08.2015 складає 2 138 476,56 грн.

Окрім загальної суми заборгованості позивач згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував 26 287,71 грн 3 % річних та 462 159,99 грн інфляційних нарахувань на суму боргу.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що проект договору, який було запропоновано до розгляду позивачем відповідачу не є обов'язковим для сторін в розумінні ч. 3 ст.179 ГК України.

Крім того, ПрАТ "ЦЕК" не надавав згоди позивачу на передачу до суду вказаного спору та не укладав з позивачем жодної угоди щодо можливості передачі переддоговірного спору на розгляд суду, як це передбачено ч. 1 ст.187 ГК України.

Проект договору, який був запропонований позивачем відповідачу має назву "договір оренди нежитлового приміщення" та датований 11.09.2014.

Проте, в пункті 1.1 проекту договору позивач вказує, що передається "майно, що належить орендодавцю, перелік якого визначений в акті інвентаризації займаної площі №1/1 від 19.12.2014, що є додатком №1 до даного договору та є його невід'ємною частиною".

Тобто акт інвентаризації датований на три місяці пізніше дати самого договору, що є абсолютно нелогічним та не відповідає законодавству.

Крім того, незрозуміло, що саме хоче здати в оренду позивач - нежитлове приміщення, майно чи займану площу. Об'єкти, вказані позивачем в акті інвентаризації одній частині зовсім не є власністю позивача, в іншій частині не є нежитловими приміщеннями та не співпадають із переліком нерухомого майна, зазначеного в доданих позивачем до позовної заяви свідоцтві про право власності від 10.09.2014 року та Витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2014 року та від 23.06.2015.

Так, вказані в п. 1-3 акту інвентаризації: "ОРУ (открытое распределительное устройство) зл. Подстанция "Трубная" площею 5455,60 кв.м, "трансформатори (2 ед.) на территории ОРУ" площею 95,20 кв.м и 46,00 кв.м" є електрообладнанням, а не нерухомим майном та належить на праві власності ПрАТ "ЦЕК". Це електрообладнання знаходиться на земельній ділянці, яка не належить на праві власності позивачу. Будь-якого договору оренди вказаної земельної ділянки позивач також відповідачу не надав.

Стосовно кабельного підвалу та кабельного тунелю ПрАТ "ЦЕК" неодноразово зазначав позивачу, що в них розміщена велика кількість кабелів, які належать, як самому позивачу, так і багатьом іншим підприємствам. Позивач в позовній заяві сам вказує, що його майном користуються ціла низка підприємств.

До того ж, ПрАТ "ЦЕК" разом з відповідачем склали сумісний акт від 11.02.2015, в якому встановлено, що в кабельному підвалі та кабельному тунелі проходять кабелі ПрАТ "ЦЕК" в кількості 80 штук, позивача в кількості 119 штук, одинадцяти інших підприємств в загальній кількості 22 штук. Від позивача цей акт підписав головний енергетик позивача.

ПрАТ "ЦЕК" просило надати позивача пропорціональний та економічно обґрунтований розрахунок вартості для оренди. Проте, позивач цього не зробив та будь-яких калькуляцій чи розрахунків не надав на адресу ПрАТ "ЦЕК".

Орендна плата, вказана в проекті договору нічим не обгрунтована, позивачем не надано жодних калькуляцій чи економічно обґрунтованих розрахунків, хоча ПрАТ "ЦЕК" постійно на цьому наполягав. З огляду на вказане вище щодо незаконності включення в договір площі земельної ділянки ціна в проекті договору є некоректною та протирічить земельному законодавству.

В п.12.1 проекту договору позивач вказує, що "договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін." Проте, в правому верхньому куті проекту договору зазначена дата 11.09.2014 року.

Як вказує в позові сам позивач проект договору він надав на адресу ПрАТ "ЦЕК" лише 13.01.2015 .

В п.12.2 проекту договору позивач писав, що строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору та закінчується 11 вересня 2015 року".

Тобто, позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання укласти договір, строк якого вже закінчився, що є незаконним.

Позивач в позові вказує, що між старим власником майна та ПрАТ "ЦЕК" був укладений договір №247 від 01.11.2005 року. Проте, ПрАТ "ЦЕК" згідно цього договору компенсував витрати, понесені старим власником у зв'язку з організацією охорони власної території. Це не був договір оренди нежитлового приміщення, чи оренди землі, або іншого майна.

В п.2.3 цього договору було вказано, що датою припинення дії договору є дата реєстрації договору оренди земельної ділянки, на якій розташоване обладнання ПрАТ "ЦЕК", що буде укладено між старим власником та уповноваженим органом державної влади.

Це ще раз підтверджує, що обладнання ПрАТ "ЦЕК" знаходиться саме на земельній ділянці.

Тому, тільки в разі оформлення позивачем договору оренди земельної ділянки з уповноваженим органом державної влади, у ПрАТ "ЦЕК" у відповідності до ч. 2 ст. 404 Цивільного кодексу України з'явиться право вимагати від позивача надання земельного сервітуту.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали приходить до наступного.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 180 Господарського кодексу України 1. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

2. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

3. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

4. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

5. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

6. У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни.

7. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 181 ГК України передбачено:1. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

2. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

3. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

4. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

5. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

6. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

7. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

8. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Суттєвими умовами договору оренди майна є предмет оренди та вартість оренди майна. В проекті договору оренди майна вказано про передачу відповідачу в оренду приміщень загальною площею 7659,30 м2 , проте не зазначено кількість цих приміщень, площа кожного з цих приміщень, розташування, поверх та інше. В акті інвентаризації вказано, що відповідач користується відкритим розподільчим пристроєм (ОРУ) площею 5455,60 м2, але в свідоцтві на право власності зазначено лише один об'єкт (ОРУ) площею 31,5 м2 . В акті також зазначено про користування відповідачем трансформаторами площею 95,20 та 46 квадратних метрів, але незрозуміло до чого площа трансформаторів, оскільки вони є власність відповідача. З наданих матеріалів неможливо зрозуміти де знаходяться трансформатори та інше вказане в акті майно - в приміщеннях чи на відкритих земельних ділянках, як це стверджує відповідач. Встановлення цієї обставини є принципово важливим для встановлення площі нерухомого майна і плати за користування ним. З наданих до справи матеріалів це встановити неможливо. У разі, якщо належне відповідачу майно розташоване на відкритих земельних ділянках, позивач не вправі вимагати оплати за це, оскільки ним не здійснено оформлення права користування землею і власником землі не встановлено умов, на яких позивач має право розпоряджатись землею, в тому числі наявність права отримувати плату від інших осіб. До звернення до суду з цим позовом позивач мав можливість провести інвентаризацію свого майна з залученням відповідних спеціалістів та наступним складанням документів, які б могли бути використані в суді як належний доказ в підтвердження своїх доводів, але не здійснив цього.

Відповідно до ст. 762 ЦК України розмір плати за користування майном має визначатись домовленістю сторін. В даному випадку між сторонами відсутня домовленість з цього питання, заявлений позивачем до стягнення розмір плати розрахований невідомо яким чином, невідомо на яку площу нерухомого майна він має нараховуватись, тому суд не вбачає підстав та можливості задоволення вимог про стягнення боргу з орендної плати та як наслідок 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу.

Враховуючи вищевикладене, позов слід визнати недоведеним і в його задоволенні відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 14.12.2015.

Суддя В.Д. Воронько