УХВАЛА

08.12.2015Справа № 925/1554/15

За позовом Приватного підприємства «Гостинний двір»

до Черкаської обласної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Обласне комунальне підприємство «Готельний комплекс «Дніпро» Черкаської обласної ради

про стягнення 1 179 028, 80 грн.,

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Бабіч Т.Г. за Договором про надання правової допомоги № 1606 від 16.07.2015 р.;

від відповідача: Праведник О.П. за довіреністю № 01.1-76/58 від 23.01.2015 р.;

від третьої особи: Федоренко В.М. за довіреністю від 25.05.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Гостинний двір» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до Черкаської обласної ради (далі - відповідач) про стягнення 1 179 028, 80 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 30.04.2004 р. між ним та Обласним комунальним підприємством «Готельний комплекс «Дніпро» було укладено Договір оренди майна філіалу готелю «Дніпро», що є власністю Черкаської обласної ради та знаходиться в оперативному управлінні Обласного комунального підприємства «Готельний комплекс «Дніпро», за умовами якого позивачу було передано в строкове платне користування філіал готелю «Дніпро» по вулиці Менделєєва, 1 в місті Черкаси, а саме: приміщення готелю (літера А-2) загальною площею 425, 7 кв.м., жилий будинок (літера Б) загальною площею 71,0 кв.м., котельню (літера В) загальною площею 139, 4 кв.м. Згідно з Додатком № 4 до Договору (Акт технічної характеристики) було встановлено, що окремі конструкції приміщення мають незадовільний технічний стан, з огляду на який, за твердженням позивача, неможливо було використовувати орендоване майно за призначенням. З урахуванням зазначеного, позивач відповідно до його пояснень, звернувся до відповідача з листом від 14.05.2004 р. за дозволом на здійснення поліпшень, на що отримав згоду начальника управління майном комунальної власності Черкаської міської ради у вигляді резолюції від 07.06.2004 р. В подальшому 02.08.2004 р. позивач повторно звернуся за дозволом на здійснення додаткових поліпшень та отримав погодження у вигляді резолюції від 12.08.2004 р. Як зазначає позивач, протягом червня - грудня 2004 року він за власний рахунок із залученням підрядної організації здійснив будівельні роботи з оновлення фасаду приміщення та благоустрій території готелю і витрати на такі роботи за погодженим кошторисом склали 1 179 028, 80 грн. 14.01.2005 р. щодо спірного майна було укладено новий Договір оренди (визначено адресу: м. Черкаси, вул. Менделєєва, 4), в результаті чого позивач користувався майном до 13.09.2012 р. За вказаний час він за його твердженням продовжував здійснювати ремонт орендованих приміщень та поліпшувати його споживчі властивості, зокрема, замінив сантехніку, встановив системи кондиціонування, обладнав огорожу електропідйомними воротами, відновив замощення подвір'я. При цьому, листами від 30.03.2009 р. та 27.08.2009 р. позивач звертався до начальника управління майном комунальної власності з проханням прийняти інформацію про здійснення поліпшень та віднести її до бази даних інформаційно-пошукової системи «Етап оренди». З урахуванням відсутності відповіді на вказані листи, позивач звернувся до відповідача з листом від 03.11.2009 р. з проханням провести процедуру документального оформлення здійснених поліпшень, проте також не отримав відповіді. Також, позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням зарахувати вартість проведених ремонтних робіт в рахунок плати за користування майном, проте відповідач не погоджувався з такою пропозицією. В листопаді 2010 року заступник прокурора Черкаської області звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до ПП «Гостинний двір» про розірвання договору оренди та зобов'язання повернути приміщення. Рішенням господарського суду Черкаської області від 06.12.2010 р. у справі № 18/2355 позов було задоволено, постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2011 р. вказане рішення скасовано та в позові відмовлено, а постановою Вищого господарського суду України від 01.06.2011 р. постанову апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення суду першої інстанції. Відповідно до акту від 13.09.2012 р. позивач повернув орендоване майно. 15.07.2015 р. позивач звернувся до відповідача із запитом щодо внесення даних про здійснені поліпшення до інформаційної системи та отримав відповідь, що відповідні дані не можуть бути включені до ІПС «Етап оренди», оскільки така система використовується виключно Фондом державного майна України. З урахуванням вказаних обставин позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду, вимагаючи відшкодувати понесені ним витрати на проведення ремонту орендованого майна, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 776 ЦК України, якою визначено, що якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.09.2015 р. порушено провадження у справі № 925/1554/15, на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Готельний комплекс «Дніпро», розгляд справи призначено на 06.10.2015 р.

05.10.2015 р. через відділ діловодства господарського суду Черкаської області від третьої особи надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 06.10.2015 р. представник позивача заявив клопотання про направлення справи за підсудністю до господарського суду міста Києва, представник відповідача - клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 06.10.2015 р. справу № 925/1554/15 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва на підставі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 15.10.2015 р., зазначену справу передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.10.2015 р. суддя Ломака В.С. прийняла справу № 925/1554/15 до свого провадження та призначила її до розгляду на 10.11.2015 р.

06.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та письмові пояснення, в яких вона вказує на те, що позивач не надав належних доказів погодження орендодавцем здійснення відповідних поліпшень. При цьому, звертається увага на пропуск позивачем строку позовної давності, встановленої ч. 1 ст. 786 ЦК України в один рік.

10.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи, заява про застосування строків позовної давності та заперечення на позовну заяву, в яких він вказує на те, що позивачем не надано доказів погодження проведення поліпшень орендованого майна, оскільки надані до справи не можуть вважатись належними доказами. Крім того, відповідач зазначає про пропуск строків позовної давності, оскільки відповідно до ст. 786 ЦК визначено, що до вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

В судовому засіданні 10.11.2015 р. від представника позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про надання часу для подачі суду додаткових доказів.

У судовому засіданні 10.11.2015 р. судом в порядку ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 01.12.2015 р.

23.11.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про призначення у справі судової експертизи.

У судовому засіданні 01.12.2015 р. судом в порядку ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 08.12.2015 р.

07.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

08.12.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові заперечення на клопотання позивача про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 08.12.2015 р. представник відповідача підтримав клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Представники позивача та третьої особи проти задоволення клопотання відповідача заперечили.

Розглянувши в судовому засіданні 08.12.2015 р. подане позивачем клопотання про призначення у справі судової експертизи, суд вирішив задовольнити його з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення. Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в тому числі й шляхом витребування доказів на підставі поданого стороною або прокурором клопотання (ст. 38 ГПК України).

Також, за змістом системного аналізу приписів ст. ст. 43, 104 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності.

Також, відповідно до п. 62 Додатку до Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 р. на 1098 засіданні заступників міністрів, - судді повинні розглядати кожну справу з належною ретельністю та впродовж розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору між сторонами є вимоги позивача про відшкодування вартості ремонту орендованого майна в порядку ч. 3 ст. 776 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 776 ЦК України визначено, що поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Капітальний ремонт провадиться у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк.

Якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право:

1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту;

2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Слід зауважити, що відповідно до зазначеної статті наймач має право провести не будь-який капітальний ремонт, а лише такий, не проведення якого перешкоджає використанню речі відповідно до призначення та умов договору.

Вказані приписи кореспондуються з положеннями ст. 18-1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

При цьому, слід враховувати, що Міністерством регіонального розвитку та будівництва України у листі від 15.07.2009 р. №9/9-1056 було роз'яснено, що капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв'язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також поліпшення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об'єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). Поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій та інженерного обладнання.

Відповідач проти вказаних вимог заперечує, відзначаючи, що на проведення відповідних робіт згода не надавалась та, при цьому, позивач пропустив строк позовної давності, визначений ст. 786 ЦК України, згідно з якою встановлено, що до вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Таким чином, фактично відповідач вказує на проведення позивачем не ремонту в поряду ст. 776 ЦК України, а поліпшень, право на здійснення яких визначено ст. 778 ЦК України лише за згодою наймодавця.

Так, приписами ст. 778 ЦК України визначено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Вказані приписи кореспондуються з положеннями ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Цивільний кодекс України не дає чіткого визначення поліпшень. В діловій практиці під поліпшеннями орендованої речі розуміється проведення певних її змін, завдяки яким істотно покращується її стан, корисність, комфортабельність, зовнішній вигляд тощо у порівнянні з тим станом, в якому річ знаходилася до передачі наймачеві.

З урахуванням аналізу приписів ст. 776 та ст. 778 ЦК України, суд зауважує, що слід відрізняти здійснення поліпшень від проведення наймачем ремонту, в результаті якого відновлюються якісні характеристики майна, втрачені під час найму та зокрема, не проведення якого перешкоджає використанню речі відповідно до призначення та умов договору.

Також, слід відзначити, що відповідно до рішення Конституційного Суду № 14-рп/2012 від 03.07.2012 р., положення статті 786 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу позовної давності в один рік слід розуміти так, що воно застосовується до вимог наймодавця про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, та вимог наймача про відшкодування витрат на поліпшення речі і не поширюється на інші вимоги наймача та наймодавця, які випливають з договору найму (оренди).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що для вірного вирішення спору потрібно дати відповідь на питання, чи є проведені позивачем роботи саме ремонтом орендованого майна, проведеного згідно з ч. 3 ст. 776 ЦК України, або ж мали місце поліпшення майна (ст. 778 ЦК України).

Зауваження відповідача стосовно того, що позивач взагалі не отримував погодження на проведення спірних робіт, а тому відсутні підстави для вирішення означених питань, суд до уваги не приймає, оскільки, як зазначалось вище, на суд покладається обов'язок всебічно та повно дослідити обставини справи та за результатами їх оцінки в сукупності прийняти законне рішення, а відповідно оцінка доводам щодо необхідності отримання погодження в залежності від виду виконаних позивачем робіт, а також оцінка наданих позивачем доказів погодження їх проведення, буде надана судом після встановлення фактичних обставин справи.

При цьому, що стосується посилання відповідача на пропуск позивачем позовної давності, суд також звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З урахуванням зазначеного, суд визнає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності призначити у справі судову експертизу.

Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

В даному випадку має бути призначено комплексну судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу.

Відповідно до п. п. 5.1. та 5.2. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 р. № 1950/5) Основними завданнями будівельно-технічної експертизи є, зокрема, визначення, перевірка обсягів і вартості виконаних будівельних робіт; основними завданнями оціночно-будівельної експертизи є, зокрема, визначення різних видів вартості поліпшень будівель та їх частин, споруд, передавальних пристроїв тощо.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» з урахуванням вимог частини третьої статті 41 ГПК господарський суд доручає проведення судових експертиз установам та особам, зазначеним у статтях 7, 9 і 10 Закону.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта.

За загальним правилом доручати проведення судової експертизи можливо лише тим особам, яких атестовано відповідно до Закону і включено до Державного реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України (стаття 9 Закону).

Проведення експертизи в даному випадку, враховуючи місцезнаходження спірного нерухомого майна, суд вирішив доручити Черкаській філії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до роз'яснень, які надав Пленум Вищого господарського суду України в п. 23 своєї Постанови від 23.03.2012 р. № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», відповідно до частини третьої і четвертої статті 15 Закону витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України, зокрема, у господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

У застосуванні відповідних законодавчих приписів господарським судам рекомендується виходити з такого.

Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, на даному етапі провадження у справі суд покладає судові витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, на відповідача.

Керуючись ст. ст. 41, 89 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Призначити у справі № 915/1554/15 комплексну судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

1) Який перелік та об'єми фактично виконаних (Приватним підприємством «Гостинний двір» або на його замовлення підрядними організаціями) з 2004 року по 2012 рік будівельних робіт з ремонту будівлі готелю (літера А-2) по вулиці Менделєєва, 4 в м. Черкаси?

2) Яка вартість фактично виконаних (Приватним підприємством «Гостинний двір» або на його замовлення підрядними організаціями) з 2004 по 2012 рік робіт з ремонту будівлі готелю (літера А-2) по вулиці Менделєєва, 4 в м. Черкаси?

3) До якого виду робіт (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт тощо) належать фактично виконані (Приватним підприємством «Гостинний двір» або на його замовлення підрядними організаціями) з 2004 року по 2012 рік будівельні роботи відносно будівлі готелю (літера А-2) по вулиці Менделєєва, 4 в м. Черкаси?

4) Чи можуть виконані (Приватним підприємством «Гостинний двір» або на його замовлення підрядними організаціями) з 2004 року по 2012 рік будівельні роботи відносно будівлі готелю (літера А-2) по вулиці Менделєєва, 4 в м. Черкаси бути кваліфіковані як «капітальний ремонт», зокрема, такий, не проведення якого перешкоджало використанню речі відповідно до призначення та умов договору оренди (зазначити перелік та вартість), або ж вони мають характеристики «невід'ємних поліпшень» (зазначити перелік та вартість)?

2. Проведення експертизи у встановлений законом строк доручити Черкаській філії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (18002, м. Черкаси, вул. Леніна, 31/1).

3. Попередити експерта, який буде здійснювати судову експертизу, про кримінальну відповідальність згідно з ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України.

4. Зобов'язати учасників судового процесу надати на вимогу експерта оригінали всіх, необхідних для проведення експертизи, документів.

5. Оплату витрат по проведенню судової експертизи на даному етапі провадження у справі покласти на позивача і запропонувати йому вирішити питання з експертною установою щодо сплати, в т.ч. шляхом попередньої оплати, сум за проведення судової експертизи.

6. Зобов'язати учасників судового процесу повідомити господарський суд міста Києва про закінчення експертизи.

Суддя В.С. Ломака