донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.12.2015р. справа №908/4325/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:ОСОБА_5, представник за дов.№14-90 від 18.04.14р.
від відповідача:ОСОБА_6, представник за дов. №582 від 06.04.15р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

на рішення господарського суду Запорізької області
від12.10.2015 року
у справі№908/4325/15 (суддя Дьоміна А.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ
до відповідача Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» м.Мелітополь, Запорізька область
простягнення 39 864 298,44 грн.
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, звернувся до господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Мелітопольгаз» м.Мелітополь, Запорізька область про стягнення суми основного боргу у розмірі 23 219 310,88грн, пені у розмірі 5 634 937,48грн., 3% річних у розмірі 741 249,84грн., інфляційних у розмірі 1 026 880,24грн., разом 39 864 298,44грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору на купівлю-продаж природного газу №13-196-ВТВ від 04.01.2013р. із відповідачем, часткове та несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобовязань з оплати вартості переданого природного газу у січні 2013р. - березні 2015р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних витрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.10.2015р. по справі № 908/4325/15 позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за природний газ у розмірі 20219310,88грн., 3% річних у розмірі 741249,84грн. та втрат від інфляційних процесів у розмірі 10268800,24грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 57250,27грн.

В частині стягнення основного боргу у розмірі 3 000 000,00грн. провадження по справі припинено.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду строком на 2 роки до 12.10.2017 року (а.с.156-158).

Судове рішення мотивовано тим, що наявна заборгованість за спірними зобов"язаннями у сумі 23 219 310,88грн., яка не погашена відповідачем, у звязку з чим нарахування інфляційних та 3% річних є обґрунтованим та доведеним позивачем. Щодо пені, суд першої інстанції відмовив у її стягненні, оскільки пеня в період дії мораторію згідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не нараховується. Враховуючи приписи п.6 ст. 83 ГПК України, оцінивши надані докази та обставини справи в їх сукупності, відстрочив виконання рішення суду строком на 2 роки до 12.10.2017 року.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 12.10.2015р. у даній справі (а.с.166-167).

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, ст. ст. 83, 121 ГПК України, не погоджується з рішенням господарського суду Запорізької області від 12.10.2015р. у справі № 908/4325/15 щодо надання відстрочки виконання рішення суду та вважає, що судове рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Так, апелянт вважає, що в оскаржуваному рішенні в наданні відстрочення рішення суду місцевий господарський суд не врахував фінансовий стан позивача, який є дуже скрутним, чим порушив вимоги ст.ст.83, 121 ГПК України, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Таким чином, апелянт просить суд скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 12.10.2015р. у справі № 908/4325/15 в частині надання відстрочення виконання рішення суду на 2 роки до 12.10.2017р. та прийняти в цій частині нове рішення, за яким відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення суду. В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 12.10.2015р. залишити без змін.

07.12.2015р. через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу №2625 від 04.12.2015р., який судовою колегією розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи, в якому останній просив рішення господарського суду Запорізької області віл 12.10.2015р. у справі №908/4325/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засідання оголошувалася перерва відповідно вимог ст. 77 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визначається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

04.01.2013р. між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (далі-Продавець) та Відкритим акціонерним товариством «Мелітопольгаз», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Мелітопольгаз» (додаткова угода №14 від 31.03.2015р.) (а.с.47) (далі-Покупець) був укладений Договір на купівлю-продаж природного газу №13-196-ВТВ, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупця у 2013 році природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п.1.1 договору) (а.с.25-29).

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Покупця (п.1.2 договору).

За приписами п.2.1 укладеного правочину, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., (у редакції Додаткової угоди №4 від 31.12.2013р.) газ в обсязі по місяцям кварталів 2013р., 2014р. до 14258,743 тис.куб.м.

У відповідності до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору, обсяги газу, що планується передати можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку; допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого сторонами згідно п.2.1 цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Пунктом 3.3 означеного договору, сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.5.2 договору (у редакції додаткової угоди №15 від 03.04.2015р. в частині змін з 01.04.2015р.), ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 7200,00грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000куб.м. природного газу 7 471,70грн., крім того ПДВ 20% - 1 494,34 грн., всього з ПДВ 8 966,04грн.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 цього договору він зобов»язаний сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін їх підписів і діє в частині реалізації газу з 01.01.2013р. до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості (п.11.1 договору, у редакції додаткової угоди №11 від 22.12.2014р.).

У період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р., від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 31.05.2013р., від 30.06.2013р., від 31.07.2013р., від 31.08.2013р., від 30.09.2013р., від 31.10.2013р., від 30.11.2013р., від 31.12.2013р., від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 30.04.2014р., від 31.05.2014р., від 30.06.2014р., від 31.07.2014р., від 31.08.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 30.01.2015р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015р., що підписані сторонами та скріплені печатками (а.с.49-76).

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні: у січні 2013 року обсяг газу 1214,111 тис.м.куб. на суму 5234586,15грн., у лютому 2013 року обсяг газу 1008,379 тис.м.куб. на суму 4347581,69грн., у березні 2013 року обсяг газу 670,233 тис.м.куб. на суму 2889680,09грн., у квітні 2013 року обсяг газу 252,395 тис.м.куб. на суму 1087372,19грн., у травні 2013 року обсяг газу 82,245 тис.м.куб. на суму 354329,23грн., у червні 2013 року обсяг газу 41,585 тис.м.куб. на суму 179157,17грн., у липні 2013 року обсяг газу 26,425 тис.м.куб. на суму 111929,33грн., у серпні 2013р. обсяг газу 33,853 тис.м.куб. на суму 143384,25 грн., у вересні 2013 року обсяг газу 77,556 тис.м.куб. на суму 328488,14грн., у жовтні 2013 року обсяг газу 461,881 тис.м.куб. на суму 1956295,13грн., у листопаді 2013 року обсяг газу 694,260 тис.м.куб. на суму 2940535,45грн., у грудні 2013 року обсяг газу 637,474 тис.м.куб. на суму 2700018,57грн., у січні 2014 року обсяг газу 989,278 тис.м.куб. на суму 3773494,09грн., у лютому 2014 року обсяг газу 790,153 тис.м.куб. на суму 3013953,27грн., у березні 2014 року обсяг газу 517,865 тис.м.куб. на суму 1975340,11грн., у квітні 2014 року обсяг газу 182,893 тис.м.куб. на суму 900667,56грн., у травні 2014 року обсяг газу 65,673 тис.м.куб. на суму 380647,02грн., у червні 2014 року обсяг газу 19,272 тис.м.куб. на суму 111972,95грн., у липні 2014 року обсяг газу 16,142 тис.м.куб. на суму 93787,21грн., у серпні 2014 року обсяг газу 19,708 тис.м.куб. на суму 114506,16грн., у вересні 2014 року обсяг газу 70,646 тис.м.куб. на суму 423433,48грн., у жовтні 2014 року обсяг газу 458,546 тис.м.куб. на суму 2748403,66грн., у листопаді 2014 року обсяг газу 846,151 тис.м.куб. на суму 5305671,38грн., у грудні 2014 року обсяг газу 773,129 тис.м.куб. на суму 5604845,07грн., у січні 2015 року обсяг газу 1099,530 тис.м.куб. на суму 7971108,71грн., у лютому 2015 року обсяг газу 521,027тис.м.куб. на суму 3649669,10грн., у березні 2015 року обсяг газу 75,325 тис.м.куб. на суму 822666,50грн.

Згідно даних актів позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ на загальну суму 59 163 523,66грн., що підтверджується підписом особи останнього на цих актах скріпленим печаткою підприємства.

Як вбачається з позову позивача, відповідач частково виконав зобов"язання з оплати поставленого природного газу, перерахувавши на рахунок позивача частинами грошові кошти у сумі 35 944 212,78грн. Отже, позивач наполягає на стягненні заборгованості у розмірі 23 219 310,88 грн.

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, позивач наполягає на стягненні суми основного боргу у розмірі 23 219 310,88грн., пені у розмірі 5 634 937,48грн., 3% річних у сумі 741 249,84 грн. та втрат від інфляції 10268800,24грн.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішення питання щодо стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу, пені, 3% річних та інфляційних витрат.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищенаведене,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обовязку відповідача з оплати вартості спожитого природного газу, обсяги якого відображено в актах приймання-передачі від 31.01.2013р. по 31.03.2015р. у розмірі 23 219 310,88грн.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості з боку відповідача за умовами укладеного договору у сумі 23 219 310,88 грн. правильним та таким, що відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 12.10.2015р. представники сторін повідомили суду, що між підприємствами на підставі ст. 601 ЦК України здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог за договором з надання послуг з транспортування природного газу розподільчими трубопроводами №14-143-ТН від 07.04.2014р. та за договором купівлі-продажу природного газу №13-196-ВТВ від 04.01.2013р. на суму у розмірі 3 000 000,00 грн.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду щодо припинення провадження у справі в частині стягнення 3 000 000,00 грн. відповідно до п. 1.1 ст. 80 ГПК України, в звязку з відсутністю предмету спору.

Крім того, позивач наполягав на стягненні з відповідача 3% річних у розмірі 741 249,84грн. та інфляційних у розмірі 1 0268 800,24грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріалами справи підтверджено прострочення виконання грошового зобов»язання відповідачем.

Перевіривши арифметично розрахунок 3% річних за спірний період з січня 2013р. по березень 2015р., нарахованих на суму боргу у розмірі 23 219 310,88грн., колегія суддів вважає його правильним, а висновок місцевого господарського суду про їх стягнення у розмірі 741 249,84 грн. обґрунтованим.

Щодо стягнення інфляційних втрат, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що їх розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, тому сума інфляційних нарахувань у розмірі 10 268 800,24грн. є обґрунтованою та арифметично правильною.

Крім того, позивач наполягав на стягненні пені у розмірі 5 634 937,48грн.

Щодо нарахування позивачем пені колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 цього договору він зобов»язаний сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Проте, з матеріалів справи вбачається, ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.08.2003р. порушено провадження у справі №25/55 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства Мелітопольгаз та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.116).

Відповідно приписам Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ПАТ НАК Нафтогаз України має статус поточного кредитора по відношенню до ВАТ Мелітопольгаз, м. Мелітополь.

Статтею 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частина четверта статті 12 цього ж Закону встановлює, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходів, спрямованих на забезпечення їх виконання.

Абзацом 2 частини 4 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Отже, вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується неустойка (штраф, пеня) і цей проміжок часу тільки відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів і ніяк не повязаний з поняттям мораторію.

З наведеного слідує, що боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання пеня та штраф не нараховуються.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.03.2013р. у справі №29/5005/16170/2011, від 01.10.2012р. у справі №28/5005/3240/2012.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та вважає його правильним, що пеня в період дії мораторію не нараховуються та не підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції інтересів позивача при вирішенні питання про надання відстрочки виконання рішення суду, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням №2104 від 23.09.2015р., в якому просив суд врахувати його скрутне фінансове становище, дебіторську, кредиторську заборгованість по підприємству, заборгованість з оплати працівникам, а також те, що товариство є спеціалізованим підприємством газового господарства, яке обслуговує газові мережі м.Мелітополя, смт.Приазовське, смт.Веселе та Приазовський і Веселівський райони та, як наслідок, відстрочити виконання зобов»язань по оплаті заборгованості в розмірі 20 219 310,88грн. на чотири роки (а.с.125-127).

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на вкрай складне фінансове становище підприємства з 01 квітня 2015 року. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №583 від 03.03.2015р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 03.03.2015р. за №242/26687, підвищено тарифи за спожитий природний газ населенню в 6,6 разів, які є непомірними по відношенню з доходами споживачів, та в свою чергу спричинили масові неплатежі за поставлений природний газ ПАТ Мелітопольгаз населенню.

Станом на 21.09.2015р. рівень оплати населення складає 78,77% порівняно з даним періодом 2014р. який становив 130,9%.

Також, зменшено обсяги споживання природного газу бюджетними установами та господарськими об'єктами, що також призводить до фінансової скрути ПАТ Мелітопольгаз.

Незважаючи на те, що товариство є спеціалізованим підприємством газового господарства, яке обслуговує газові мережі м. Мелітополь, Мелітопольського району, с.м.т. Приазовське, с.м.т. Веселе та райони Приазовський і Веселівський, забезпечує життєдіяльність населення вищезазначених населених пунктів, та має фахівців, які пройшли навчання по виконанню робіт з підвищеної небезпеки, було вимушене з 01.06.2015р. наказом №65 від 02.03.2015р. запровадити 3-х денний робочий тиждень.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2018 від 13.07.2015р., №2047 від 20.07.2015р., №2095 від 29.07.2015р. з 13 липня 2015 р. по 07 серпня 2015 р. не здійснювався розподіл грошових коштів, перерахованих на р/р ПАТ Мелітопольгаз, в зв'язку з чим виникла заборгованість по заробітній платі працівникам, яка в свою чергу є порушенням ст. 15 Закону України Про оплату праці №108/95-ВР від 24.03.1995р. (з наступними змінами та доповненнями) оплата праці працівникам підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Станом на 21.09.2015р. заборгованість з оплати праці працівникам ПАТ Мелітопольгаз складає 1610 тис. грн., яка потягла за собою несвоєчасне перерахування до бюджетів усіх рівнів, а саме: податкових зобов'язань, перерахувань до Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування.

Також, на виконання Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії Нафтогаз України № 423-УШ від 14.05.2015 р. внесені зміни у пункт 3.4 статті 3 Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно - енергетичного комплексу № 2711 -IV від 23.06.2005 р. та встановлено строк дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно - енергетичного комплексу до 01 вересня 2015р. (замість 01 січня 2016р.).

На виконання вищезазначеного Закону України з 01.09.2015р. буде поновлено провадження по справі №25/55 про банкрутство ПАТ Мелітопольгаз, що в свою чергу змусить в першочерговому порядку розраховуватись з конкурсними кредиторами.

ПАТ Мелітопольгаз вже частково розрахувався та зменшив суму заборгованості перед конкурсними кредиторами на 20 207 045 грн. 26 коп.

Будь-які розрахунки ПАТ Мелітопольгаз, а також розрахунки з ВТВ, базуються на встановленому тарифі на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, який відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1907 від 30.06.2015р. складає 542,50грн. за 1000 куб.м (без урахування ПДВ). Відповідно до додатку вищезазначеної постанови (структура тарифу з транспортування природного газу розподільними трубопроводами), планова тарифна виручка (дохід) із розрахунку планового річного обсягу розподілу природного газу по ПАТ Мелітопольгаз у обсязі 115 млн. куб. м, складе 62408,3 тис. грн. (без урахування ПДВ) на рік. З яких 3099,5 тис. грн. (без урахування ПДВ) це передбачена в тарифі компенсація різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015 року або 26,87 грн за 1000 куб. м (без урахування ПДВ).

Таким чином, із загальної суми заборгованості 23 219 310,78 грн. ПДВ складає 3 869 885,13 грн., відповідно сума заборгованості без урахування ПДВ складає 19 349 425,65 грн. термін погашення якої складе близько 6 років.

19349,4 тис.грн : 3099,5 тис. грн = 6,2 років, де 19349,4 тис. грн. сума заборгованості без ПДВ.

3099,5 тис. грн. сума компенсації в тарифі різниці в цінах на ВТВ за 2014 рік та І квартал 2015р. відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2015р №1907.

Таким чином, зазначені зміни, які відбулися протягом дії Договору на куплю -продаж природного газу №13-196- ВТВ від 04.01.2013р., суттєво впливають на порядок та умови проведення розрахунків з боку ПАТ Мелітопольгаз.

Суд першої інстанції, розглянувши клопотання відповідача, оцінивши надані сторонами докази та обставини справі в їх сукупності, виходячи із обєктивних обставин складної ситуації у державі та економічного її становища, а також обставин, на які посилалася сторона у своєму клопотання про тяжке матеріальне становище підприємства, що підтверджено копією наказу ПАТ «Мелітопольгаз» №65 від 02.03.2015р., копіями Постанов НКРЕКП №№2018 від 13.07.2015р., 2047 від 20.07.2015р., 2095 від 29.07.2015р., 2142 від 06.08.2015р., 1907 від 30.06.2015р., листом ПАТ «Державний ощадний банк України №15/13-01 від 13.08.2015р. та довідкою ПАТ «Мелітопольгаз» №2070 від 21.09.2015р., дійшов висновку про винятковість даних обставин та задоволення клопотання відповідача частково шляхом надання відстрочення виконання рішення строком на 2 роки до 12.10.2017 року.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як вказано у п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із змінами та доповненнями), підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Пункт 6 статті 83 ГПК України надає суду право для відстрочки виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, беручи до уваги вкрай скрутне фінансове становище відповідача, порушеної відносно ПАТ Мелітопольгаз справи про банкрутство, враховуючи підвищення тарифів за спожитий природний газ населенню в 6,6 разів, що призвело до різкого рівня падіння оплати населення за спожитий природний газ, велику заборгованість боржника з оплати праці працівникам ПАТ Мелітопольгаз про часткове задоволення клопотання відповідача, відстрочивши виконання рішення суду від 12.10.2015р. по справі №908/4325/15 на 2 роки до 12.10.2017 року.

Враховуючи викладене, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване рішення в частині надання відстрочки рішення суду, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду та не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 12.10.2015 року у справі №908/4325/15 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 12.10.2015 року у справі №908/4325/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді Т.М.Колядко

ОСОБА_3

Надр.5 прим:1 у справу; 1позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Запор. обл.