РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/26856/15
За позовом Приватного акціонерного товариства "ОТІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Квартет" ЛТД"

про стягнення 30 111,82 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Мацюк В.В. (довіреність № 185 від 02.07.2015)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "ОТІС" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Квартет" ЛТД" про стягнення заборгованості за Договором № D24 М 0221 на повне технічне обслуговування ліфтів від 30.04.2014 у розмірі 30 111, 82 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № D24 М 0221 від 30.04.2014 р. в частині повної та своєчасної оплати за виконані позивачем роботи відповідно до умов Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/26856/15, розгляд справи призначено на 10.11.2015.

29.10.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі (клопотання б/н, б/д).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 08.12.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

30.11.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, а також належним чином засвідчена копія відомостей розщеплення сплат за договором № D24 М 0221 від 30.04.2014 р.

У судовому засіданні 08.12.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення, просив суд задовольнити позов.

Відповідач відзиву на позов не надав, представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив, про день та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження та ухвалу про відкладення розгляду справи відповідачу було надіслано за належною адресою (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), отже, адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст. 75 ГПК України розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами.

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 08.12.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2014 р. між Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою «Квартет «ЛТД» (далі - замовник) укладено договір № D 24 М 0221 (далі - Договір) на повне технічне обслуговування ліфтів.

Відповідно до п. 1.1 Договору, замовник передає, а виконавець приймає на себе обов'язки щодо виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів за формою повного технічного обслуговування в будинках, зазначених в Додатку № 1.

Положеннями п. 2.2 Договору встановлено, що щомісячна вартість робіт за Договором у відповідності з розрахунками (Додаток № 1 «Відомість об'єктів та обсягів робіт з технічного обслуговування ліфтів та підйомників») складає 8147грн.30коп. В тому числі ПДВ 20% 1357грн. 88 коп.

Розрахунки за надані послуги здійснюються замовником щомісяця до 5-го числа другого місяця за звітним у розмірі місячної вартості робіт, згідно підписаних актів виконаних робіт, що надаються виконавцем (п. 2.5 Договору).

Згідно з п. 2.6 Договору, оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом розщеплення плати, що надходить від населення за послуги на утримання будинків і прибудинкових територій протягом наступного за звітним місяця і направляється на рахунок виконавця послуги з ТО ліфтів у розмірах, встановлених органами влади, що мають на те відповідні повноваження.

У випадку, якщо коштів, що надійшли виконавцеві за поточний (звітний) місяць, недостатньо для оплати виконаних робіт, то різниця що утворилася покривається за рахунок коштів замовника.

Відповідно до п. 7.1 Договору, останній набуває чинності з 01 травня 2014 року і діє до 01 травня 2019 року.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що ним належним чином виконувалися зобов'язання за Договором № D 24 М 0221 про повне технічне обслуговування ліфтів, тоді як відповідач свої зобов'язання виконав частково, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 30 111,82 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок укладення між позивачем та відповідачем Договору № D 24 М 0221 про повне технічне обслуговування ліфтів, між сторонами виникли цивільні права та обов'язки.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи як договору підряду, так і договору надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Договором № D 24 М 0221 про повне технічне обслуговування ліфтів, що підтверджується Актами приймання виконаних робіт по технічному обслуговуванню ліфтів за період з жовтня 2014 року по липень 2014 р. на загальну суму 81 473, грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, у п. 2.5, 2.6 Договору сторони погодили, що розрахунки за надані послуги здійснюються замовником щомісяця до 5-го числа другого місяця за звітним у розмірі місячної вартості робіт, згідно підписаних актів виконаних робіт, що надаються виконавцем. Оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом розщеплення плати, що надходить від населення за послуги на утримання будинків і прибудинкових територій протягом наступного за звітним місяця і направляється на рахунок виконавця послуги з ТО ліфтів у розмірах, встановлених органами влади, що мають на те відповідні повноваження.

При цьому, сторони також погодили, що якщо коштів, що надійшли виконавцеві за поточний (звітний) місяць, недостатньо для оплати виконаних робіт, то різниця що утворилася покривається за рахунок коштів замовника.

Як вбачається з відомостей розщеплення сплат по Договору, на рахунок позивача по розщепленню плат з Комунального підприємства Головного інформаційного обчислювального центру за спірний період надійшла сума в розмірі 51 361,18 грн.

Оскільки судом встановлено та матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт по технічному обслуговуванню ліфтів за період з жовтня 2014 року по липень 2014 р. на загальну суму 81 473, грн., а сума по розщепленню плат надійшла у розмірі 51 361,18 грн., то відповідач, відповідно до умов Договору, зобов'язаний оплатити різницю, що утворилася, у зв'язку з недостатністю коштів, що надійшли від населення за послуги на утримання будинків і прибудинкових територій у розмірі 30 111,82 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи факт підписання сторонами актів приймання виконаних робіт по технічному обслуговуванню ліфтів та положень Договору щодо строку та порядку оплати виконаних робіт, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 30 111,82 грн. заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач в установленому законом порядку обставини, які наведені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 № 80-VIII, з 1 січня 2015 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивачем заявлено до стягнення 30 111,82 грн., а тому розмір судового збору має складати 1218,00 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення №8924 від 17.09.2015 позивачем сплачено 1378,00 грн. судового збору.

Таким чином, позивачем сплачено судовий збір більшому розмірі, ніж встановлено законом (надмірно сплачена сума судового збору складає 160 грн.).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на зазначене, надмірно сплачений судовий збір повертається за клопотанням сторони. Однак, відповідного клопотання на час прийняття рішення у даній справі позивачем не заявлялось.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн., відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Квартет» ЛТД (03127, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 53, корпус 1, код 13670073) на користь Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (03062, м. Київ, вулиця Чистяківська, буд. 32, код 14357579) 30 111,82 грн. основного боргу та 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2015 р.

Суддя С.О. Турчин