ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа № 920/1305/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №5522 С/1-7) на рішення господарського суду Сумської області від 19.10.15 у справі

за позовом Приватного АТ "Просто-страхування", м. Київ,

до Державного підприємства "Роменське лісове господарство", м. Ромни

про стягнення 70 788,91 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 70 788 грн. 91 коп. затрат по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Сумської області від 19.10.2015 року (суддя Лугова Н.П.) у задоволенні позову про стягнення з відповідача 70 788 грн. 91 коп. затрат по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

03 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір страхування № ПК 000546, предметом якого є страхування транспортного засобу - автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з довідки про дорожньо- транспортну пригоду № 9401603, 19 червня 2014 року в місті Ромни на вулиці Київській відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1. під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобом «КамАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить державному підприємству «Роменське лісове господарство» під керуванням водія ОСОБА_5.

Відповідно до Постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області, по справі № 585/2350/14-ц від 10.07.2014 року, ОСОБА_5 було визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

У результаті вищевказаної пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника позивача. Відповідно до звіту № 282 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 03.07.2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 120 288 грн. 91 коп.

10.07.2014 року ОСОБА_4 звернувся до позивача з заявою про виплату/доплату страхового відшкодування, відповідно до умов, укладеного між ними договору страхування № ПК 000546.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем зазначена вище подія була визнана страховою, про що свідчить страховий акт від 29 липня 2014 року, згідно з яким страхове відшкодування складає 120 288 грн. 91 коп. Як вказує позивач, збиток було розраховано згідно з Правилами страхування та договором № ПК 000546 страхування транспортних засобів від 03 лютого 2014 року.

На підставі вищевказаного позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 120 288 грн. 91 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 21940 від 29.07.2014 року (а.с. 44).

Як пояснює відповідач, на момент дорожньо - транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність ДП «Роменське лісове Господарство» була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_6» відповідно до Полісу № АС/8162932.

27 квітня 2015 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_6» відшкодувало АТ «ПРОСТО-страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі: 49 500 грн. 00 коп., що не заперечується сторонами по справі.

З врахуванням виплачених 49 500 грн. 00 коп. позивач просить стягнути решту суми матеріального збитку 70 788 грн.91 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки, автомобілем «КамАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент вчинення дорожньо - транспортної пригоди керував працівник ДП «Роменське Лісове Господарство» ОСОБА_5, який виконував своїх службові обов'язки, відповідач має виплатити позивачеві різницю між заподіяною ДТП шкодою та страховою виплатою в розмірі 70 788 грн. 91 коп.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 29.07.2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області із позовом до відповідачів ДП «Роменський лісгосп», ОСОБА_5 про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача у відшкодування завданої матеріальної шкоди: грошові кошти у сумі 14345,3 грн., з яких 13945,3 грн. матеріального збитку завданого втратою товарної вартості автомобіля та 400 гривень витрати за виконаний звіт про вартість матеріальної збитку завданого власнику транспортного засобу; стягнення з ДП «Роменське лісове господарство» на користь позивача у відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти сумі 5 000 грн.; стягнення з ДП «Роменське лісове господарство» на користь позивача судові витрати - 9000 грн. витрат на правову допомогу та 243,6 грн. сплаченого судового збору.

У даній справі була призначена і проведена судова автотехнічна експертиза.

Відповідно до висновків судової автотехнічної експертизи № 1897 від 05.01.2015 року в даній дорожньо-транспортній пригоді винні два водії: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_4 порушив п.12.3. ПДР України, а ОСОБА_5 порушив п. 10.1. ПДР України. Дані порушення обох водіїв знаходяться в причинному звязку із ДТП.

В Рішенні Роменського міськрайонного суду Сумської області по справі № 585/2726/14-ц від 02 червня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Роменське лісове господарство», ОСОБА_5, третя особа приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_6», про стягнення майнової та матеріальної шкоди, спричинених внаслідок вчиненої дорожньо - транспортної пригоди, було встановлено, що - дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 вимог п.10.1 ПДР України і порушення ОСОБА_7 вимог п.12.3, 12.4 ПДР України. Тобто у ДТП встановлена вина обох учасників пригоди. Оцінюючи конкретну дорожню ситуацію і дії обох водіїв, суд визнав ОСОБА_4В винним на 60% у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки ним порушені два пункти ПДР України і він мав технічну можливість уникнути зіткнення. В діях водія ОСОБА_5М суд визнав 40 % вини у ДТП, оскільки хоча він і допустив порушення п. 10.1 ПДР України, вказане порушення не перешкоджало водію ОСОБА_4М уникнути ДТП.

Крім цього, представник ДП «Роменське лісове господарство», зазначив та документально підтвердив про стягнення з державного підприємства «Роменське лісове господарство» на користь ОСОБА_4 5 578 грн. 12 коп. суми товарної вартості авто, та 2 000 грн. 00 коп. моральної шкоди відповідно до вищезазначеного рішення суду.

Відповідно до приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 9 п. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах ліміту відповідальності страховика.

Пунктом 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до приписів статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вищезазначена правова норма кореспондується з приписами статті 993 Цивільного Кодексу України.

Як вірно зазначає місцевий господарський суд, вина працівника відповідача в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди становить 40%, що підтверджується рішенням Роменськоо міськрайонного суду Сумської області по справі № 585/2726/14-ц від 02 червня 2015 року. Вищевказане рішення суду набрало законної сили та є чинним.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з частиною 2 статті 1193 Цивільного кодексу України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, позивач не довів факт саме зазначеної в позові суми відшкодування в порядку регресу.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт того, що вина працівника відповідача в скоєнні ДТП становить 40 % від загальної суми збитків в розмірі 120 288 грн. 91 коп. та погашенням страховою компанією відповідача 49 500 грн. 00 коп., колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник стверджує, що рішення Роменськоо міськрайонного суду Сумської області по справі № 585/2726/14-ц від 02 червня 2015 року є недопустимим доказом у справі, оскільки на даний час відсутня постанова про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів погодитись не може.

Так, згідно статті 124 Конституції України Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України, на яку правомірно послався господарський суд Сумської області, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області по справі № 585/2726/14-ц від 02 червня 2015 року набрало законної сили та є чинним, а тому є обов'язковим до виконання на всій території України в силу статті 124 Конституції України, а встановлені ним обставини того, що вина працівника відповідача в скоєнні ДТП становить 40 % від загальної суми збитків не доказуються в ході розгляду даної господарської справи в силу приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а тому така скарга не підлягає задоволенню.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від19.10.2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.12.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Ільїн О.В.