ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа № 918/1238/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Лунька О.І., розглянувши матеріали справи за позовом державного підприємства "Березнівське лісове господарство" (далі Підприємство) до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ДОК" (далі Товариство) про стягнення заборгованості в сумі 5 726 грн. 62 коп.,

за участі представників:

позивача: ОСОБА_1 за дов. від 16 листопада 2015 року № 06-14/1322,

відповідача: не зявився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2015 року Підприємство звернулося до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно умов укладеного у спрощений спосіб між ним та Товариством договору, позивач згідно товарно-транспортної накладної від 9 липня 2013 року № 0000326 поставив відповідачу лісопродукцію на загальну суму 4 971 грн. 00 коп. Оскільки відповідач взяте на себе зобовязання по оплаті вартості переданого йому товару виконав лише частково, сплативши Підприємству 1 571 грн. 40 коп. та заборгувавши таким чином останньому 3 399 грн. 60 коп., позивач, посилаючись на статті 526, 527, 529, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статтю 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), просив суд стягнути з Товариства вищезазначену суму боргу, а також 2 097 грн. 62 коп. інфляційних втрат та три проценти річних у розмірі 229 грн. 40 коп., нарахованих у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 5 листопада 2015 року порушено провадження у справі № 918/1238/15, розгляд якої було призначено на 17 листопада 2015 року.

Ухвалою суду від 17 листопада 2015 року розгляд справи відкладено на 8 грудня 2015 року.

У судовому засіданні 8 грудня 2015 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у призначені судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 5 листопада 2015 року та про відкладення розгляду справи від 17 листопада 2015 року були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а саме: 35680, Рівненська область, Дубенський район, селище міського типу Смига, вулиця Заводська, будинок 1. Факт отримання Товариством вищезазначених судових документів підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення відповідних поштових відправлень з підписом уповноваженої особи відповідача (а.с. 36, 46).

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника Товариства.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих Підприємством документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині 1 статті 692 ЦК України закріплено загальне правило, за яким покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

В обґрунтування своїх вимог, Підприємство посилалося на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті товару, поставленого йому за товарно-транспортною накладною від 9 липня 2013 року № 0000326.

При дослідженні вказаної накладної, копія якої міститься у матеріалах даної справи (а.с. 18), судом було встановлено, що у графі "Вантаж одержав" цього товаророзпорядчого документа відсутня печатка Товариства та міститься підпис невідомої особи. У той же час у даній накладній відсутні будь-які відомості про ім'я та посаду особи, яка від імені відповідача приймала спірний товар, посилання на документ, на підставі якого діяла дана особа під час здійснення наведеної господарської операції, а також відомості про приналежність цієї особи до підприємства відповідача та наявність у неї повноважень на отримання зазначеної продукції. Слід також зазначити, що у матеріалах справи також відсутні відомості про вказану особу, а також про наявність у неї повноважень на отримання спірного товару (зокрема, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей чи документа, що уповноважує дану особу отримувати від імені відповідача продукцію без довіреності).

З метою встановлення факту одержання Товариством спірної продукції, ухвалами суду від 5 листопада 2015 року та від 17 листопада 2015 року у позивача були витребувані докази, які свідчать про отримання товару, поставленого за товарно-транспортною накладною від 9 липня 2013 року № 0000326, уповноваженою особою відповідача. У той же час всупереч вимогам наведених ухвал суду Підприємство зазначених документів не надало. У судовому засіданні 8 грудня 2015 року представник Підприємства повідомив, що такі докази на підприємстві позивача відсутні. Водночас, як вже було зазначено, документи, які свідчать про отримання уповноваженою особою Товариства товару, поставленого йому за накладною від 12 червня 2012 року № 0000351, відсутні і у матеріалах даної справи.

Посилання Підприємства на часткову сплату відповідачем суми заборгованості за поставлений за спірною товарно-транспортною накладною товар, що свідчить про отримання Товариством цієї продукції, також не береться судом до уваги з огляду на наступне.

На підтвердження часткового погашення відповідачем боргу за вищенаведеною накладною позивачем було надано суду акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, а також копію виписки з банківського рахунку Підприємства (а.с. 39, 49). Проте при дослідженні даних документів судом було встановлено, що вищенаведений акт звірки взаємних розрахунків не був підписаний уповноваженою особою Товариства та не містить відтиску печатки відповідача. У той же час зі змісту копії наданої позивачем виписки з його рахунку вбачається, що призначенням здійсненого відповідачем на користь Підприємства платежу в розмірі 6 000 грн. 00 коп. була оплата половника згідно рахунку від 31 травня 2013 року № 4. Однак у судовому засіданні 8 грудня 2015 року представник позивача повідомив, що Підприємство позбавлене можливості надати суду вказаний рахунок, а також інші належні докази здійснення відповідачем часткової оплати товару, поставленого за спірною накладною. Такі документи, а також докази вчинення Товариством конклюдентних дій, що свідчать про визнання останнім спірної господарської операції, відсутні і в матеріалах справи.

Слід також зазначити, що надана Підприємством ксерокопія виписки з його банківського рахунку не містить печатки, а також власноручних підписів зазначених у ній уповноважених посадових осіб. Крім того, в порушення вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 7 квітня 2003 року № 55, копія даного документу не була належним чином засвідчена Підприємством.

Разом з тим, Підприємство вказувало на відображення вказаної господарської операції у його податковій звітності, що, на думку останнього, підтверджує факт поставки відповідачу спірного товару. У зв'язку з наведеним позивачем було надано суду копію відповідної податкової накладної (а.с. 38).

Проте вказані твердження також не беруться судом до уваги, оскільки дана податкова накладна не є належним доказом здійснення спірної господарської операції в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не може замінити належним чином оформлених первинних документів (видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, акт прийому-передачі товару тощо), які складаються безпосередньо під час здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на те, що Підприємством не було доведено суду належними і допустимими доказами факту поставки відповідачу та отримання останнім товару за товарно-транспортною накладною від 9 липня 2013 року № 0000326, а також здійснення останнім часткової оплати цієї продукції, а відтак і наявності у Товариства заборгованості за вищезазначений товар, суд дійшов висновку про необґрунтованість даного позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 3 399 грн. 60 коп., у звязку з чим у задоволенні вимог Підприємства у цій частині слід відмовити.

Враховуючи безпідставність вимог Підприємства про стягнення з відповідача суми основного боргу, позовні вимоги в частині стягнення з Товариства заявлених позивачем сум трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків за спірною накладною, також є необґрунтованими.

За таких обставин у задоволенні даного позову слід відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 грудня 2015 року

Суддя Є.В. Павленко