РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015Справа №910/23967/15

За позовом Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну "Алкон" НАН України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК"

про визнання акту таким, що не підтверджує відображені в ньому факти надання послуг

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Ковбаса В.М.;

від відповідача: Фомін М.В.;

вільний слухач: Кириченко С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Науково-технологічний алмазний концерн (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну "Алкон" НАН України (далі-позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК" (далі-відповідач) про визнання акту надання послуг № 13 від 31.12.2013 таким, що не підтверджує відображені в ньому фактів надання послуг з боку відповідача на користь позивача за договором про надання юридичних послуг № 6/1 від 01.10.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем послуги правової допомоги у період дії договору № 6/1 про надання юридичних послуг від 01.10.2013 не надавались.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29.10.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

21.10.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав заяву про зміну предмету позову, в якій просить суд визнати відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК" права на вимогу від позивача стягнення суми в розмірі 122 245, 93 грн., нарахованої на підставі акту надання послуг № 13 від 31.12.2013 за договором про надання юридичних послуг № 6/1 від 01.10.2013.

26.10.2015 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначає, що на момент підписання договору про надання правової допомоги № 6/1 від 01.10.2013, в.о. директора підрозділу "АЛКОН-СЕРВІС" НТАК "АЛКОН" НАН України був Шипоша М.А., якого згідно наказом по особовому складу № 32 від 28.07.2014 року було увільнено від виконання обов'язків директора підрозділу з 28.07.2014, крім того, у позивача відсутні будь-які письмові підтвердження отримання від відповідача юридичних послуг згідно п. 2.1.1. договору № 6/1 від 01.10.2013.

Так, 29.10.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі № 910/9196/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК" задоволено повністю. Стягнуто з Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну "Алкон" НАН України за договором № 6/1 про надання юридичних послуг від 01.10.2013 стягнуто суму основного боргу, та штрафні санкції за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Зокрема, вище зазначеним судовим рішенням досліджено акт надання послуг № 13 від 31.12.2013 та встановлено, що останній підписаний уповноваженими представниками сторін без заперечень, скріплений печатками сторін, містить всі обов'язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів.

Розглянувши у судовому засіданні 29.10.2015 подану позивачем заяву про зміну предмету позову, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як роз'яснено в п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи наведене, оскільки суд не перейшов до розгляду справи по суті, суд визнав подану заяву про зміну предмету позову такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

Також, у судовому засіданні 29.10.2015 оголошувалась перерва до 14.12.2015.

03.11.2015 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав письмові пояснення, обґрунтовуючи тим, що позивачем до позову додані належні докази в підтвердження тих обставин, що спірний договір та акт надання послуг були підписані Шипошею М.А., який звільнений у зв'язку з неналежним виконанням посадових обов'язків.

14.12.2015 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник відповідача подав письмові пояснення, в яких вказує, що обраний позивачем такий спосіб захисту прав, як визнання відсутнім у відповідача права на вимогу з позивача стягнення коштів не відповідає встановленим способам захисту прав.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.12.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК" (далі - виконавець) та Підрозділом "Алкон-Сервіс" Науково-технічного алмазного концерну "Алкон" НАН України (далі - замовник) укладено договір про надання юридичних послуг №6/1, умовами якого передбачено, що замовник в порядку й на умовах, визначених цим договором, доручає, а виконавець зобов'язується надавати юридичні послуги замовнику в обсязі й на умовах, визначених цим договором.

За умовами п. 2.1. вказаного договору виконавець з урахуванням п. 1.1. цього договору зобов'язується надавати замовнику такі юридичні послуги в порядку й на умовах, визначених цим договором: здійснювати повне комплексне юридичне супроводження господарської діяльності замовника, а саме: надавати усні та письмові юридичні консультації з питань діяльності замовника; здійснювати юридичну експертизу проектів та укладених договорів замовника, аналіз та розробку внутрішніх документів замовника; розробляти проекти юридичних документів (договорів, звернень, запитів, претензій, клопотань, заяв, тощо) з питань діяльності замовника; представляти інтереси замовника в судових інстанціях України, Державній виконавчій службі України, Державній податковій інспекції ГУ Міндоходів, Пенсійному фонді та інших контролюючих органах; представляти та захищати інтереси замовника перед фізичними та юридичними особами; надавати інші послуги у сфері права.

В свою чергу, замовник зобов'язався, серед іншого, оплачувати послуги виконавця в порядку й на умовах, визначених цим договором (п. 3.2. договору).

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що вартість послуг за цим договором визначається на підставі виставлених рахунків-фактур, а сплата послуг виконавця в порядку, в обсязі й на умовах, визначених договором, зазначається в рахунках на оплату та актах надання послуг.

Відповідно до п. 5.2. договору, замовник здійснює оплату послуг виконавця протягом 3-х банківських днів з дня виставлення виконавцем рахунка на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов даного договору, між сторонами підписаний та скріплений печатками підприємств акт надання послуг №13 від 31.12.2013, на загальну суму 69 800, 00 грн., відповідно до якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): комплексне юридичне супроводження господарської діяльності замовника: усні та письмові юридичні консультації з питань діяльності замовника; юридична експертиза проектів та укладених договорів замовника, аналіз та розробку внутрішніх документів замовника; розробка проектів юридичних документів (договорів, звернень, запитів, претензій, клопотань, заяв, тощо) з питань діяльності замовника; представлення інтересів замовника в судових інстанціях України, Державній виконавчій службі України, Державній податковій інспекції ГУ Міндоходів, Пенсійному фонді та інших контролюючих органах; представлення та захист інтересів замовника перед фізичними та юридичними особами; інші послуги у сфері права.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест-Сервіс Трек» відсутнє право вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 122 245, 93 грн. (з урахуванням штрафних санкцій) за договором про надання юридичних послуг № 6/1 від 01.10.2013, оскільки фактично відповідачем вказані послуги не надавались, а акт надання послуг № 13 від 31.12.2013, яким відповідач обґрунтовує надані послуги, не відповідає вимогам первинного документу у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору про надання юридичних послуг № 6/1 від 01.10.2013, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором про надання послуг.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав позивачу послуги, обумовлені договором про надання юридичних послуг №6/1 від 01.10.2013 на загальну суму 69 800,00 грн. які були прийняті позивачем, що підтверджується актом надання послуг № 13 від 31.12.2013.

Зокрема, вище зазначений акт підписано та скріплено печатками обох сторін без зауважень та заперечень.

Також, в акті наведені наступні послуги, які надаються: комплексне юридичне супроводження господарської діяльності замовника: усні та письмові юридичні консультації з питань діяльності замовника; юридична експертиза проектів та укладених договорів замовника, аналіз та розробку внутрішніх документів замовника; розробка проектів юридичних документів (договорів, звернень, запитів, претензій, клопотань, заяв, тощо) з питань діяльності замовника; представлення інтересів замовника в судових інстанціях України, Державній виконавчій службі України, Державній податковій інспекції ГУ Міндоходів, Пенсійному фонді та інших контролюючих органах; представлення та захист інтересів замовника перед фізичними та юридичними особами; інші послуги у сфері права.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994 визначено, що господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Виходячи із змісту вищенаведених норм, акт, яким оформлювався факт отримання послуг від виконавця, містить всі обов'язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів, що передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: назву послуг, їх вартісне вираження, одиницю виміру, місце та дату складання, посади та підписи уповноважених осіб.

Тож, у спірному акті вказано перелік послуг, погоджений та визначений сторонами у договорі про надання правової допомоги №3/1 від 01.10.2013.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача щодо ненадання відповідачем послуг за договором про надання правової допомоги №6/1 від 01.10.2013, а також, що спірний акт не підтверджує відображені в ньому факти надання послуг та не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", спростовуються обставинами, наведеними вище.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність відкритого кримінального провадження за заявами позивача (зареєстровані в ЄРДР за № 00000327 та за № 0001665) не спростовують встановлених судом обставин щодо надання відповідачем послуг за договором про надання правової допомоги №6/1 від 01.10.2013 згідно із актом надання послуг №13 від 31.12.2013. Крім того, дії Шипоші Миколи Антоновича - особи, яка уклала договір та підписала спірний акт надання послуг, у визначеному чинним законодавством порядку (вирок суду у кримінальній справі) протиправними не визнавались.

Суд також зазначає, що згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України.

Також, відповідно до ст. 4-1 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Водночас, акт надання послуг є первинним документом, який підтверджує наявність чи відсутність фактів здійснення господарської операції, передачі однією стороною та прийняття іншою стороною послуг/робіт.

Передбачені умовами договору про надання правової допомоги № 6/1 від 01.10.2013 акти надання послуг є доказом на підтвердження певних обставин, в даному випадку, надання послуг за договором та прийняття їх позивачем.

Водночас, предметом позову не можуть бути докази, які свідчать про фактичні обставини у іншій справі, зокрема, факти, викладені в актах про надання послуг. При цьому необхідно зазначити, що такі акти підтверджують наявність або відсутність будь-яких фактів, з якими пов'язується обґрунтування позову чи заперечення проти висунутих вимог.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Таким чином, суд вважає, що заявлена позивачем вимога не призводить до поновлення його порушеного права та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2008 у справі № 42/388.

Крім того, необхідно зазначити, що під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Відповідно до пункту 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зміст позовної вимоги Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "АЛКОН-СЕРВІС" Науково-технологічного алмазного концерну "АЛКОН" НАН України, обставини, якими обґрунтовано позов, суд дійшов висновку, що вимога позивача не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, а фактично спрямована на встановлення судом певних юридичних фактів, а відтак, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту його прав та інтересів, які, на його думку, порушено відповідачем, а тому у позові необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача є необґрунтованою, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 18.12.2015.

Суддя Бондарчук В.В.