КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа№ 910/20972/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Кулініч А.П. (дов. №422 від 02.11.2015 року);

від відповідача - Івженко К.В. (дов. №б/н від 15.09.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року

у справі №910/20972/15 (суддя О.М. Ярмак)

за позовом публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "АПОЛЛО", м. Київ

про стягнення 18 583 886,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АПОЛЛО" про стягнення 18 583 886,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено та не надано належних доказів порушення відповідачем його прав та законних інтересів, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором №80845-44.19 від 19.09.2013 року.

Не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року по справі №910/20972/15 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Також, до апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/20972/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/20972/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г. та Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи №910/20972/15 на 16.12.2015 року.

07.12.2015 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 16.12.2015 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 19.09.2013 року між ПАТ "Банк "Київська Русь" (банк) та ТОВ "Аполло" (позичальник) було укладено кредитний договір № 80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі за текстом - кредитний договір) (т.1, а.с. 10-17).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору банк відкриває позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язався надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі, зокрема сторони погодили, що ліміт кредитної лінії становить 120 000 000,00 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 18.09.2017 року, ціль використання кредиту - поповнення обігових коштів, процентна ставка за користування кредитом 21% річних.

В подальшому сторонами були внесені зміни до кредитного договору шляхом укладення додаткових договорів про внесення змін до договору, зокрема: №1 від 23.10.2013 року (т.1, а.с. 19), №2 від 25.04.2014 року (т.1, а.с. 21), №3 від 22.10.2014 року (т.1, а.с. 22).

Зокрема, договором №3 від 22.10.2014 року про внесення змін до кредитного договору №80845-44.19 від 19.09.2013 року сторони внесли зміни в назву договору, виклали її в наступній редакції "Кредитний договір №80845-44.19 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії від 19.09.2013 року" та внесли зміни до умов договору, у додатку № 1 погодили Графік зменшення ліміту кредитної лінії.

З матеріалів справи вбачається, що банк надав позичальнику на виконання умов договору кредитні кошти у розмірі 120 600 000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №1094 від 19.09.2013 року на суму 4 100 000,00 грн. (т.1, а.с. 31), №6534 від 27.09.2013 року на суму 1 600 000,00 грн. (т.1, а.с. 32), №2387 від 30.09.2013 року на суму 2 300 00,00 грн. (т.1, а.с. 33), №7334 від 23.10.2013 року на суму 12 000 000,00 грн. (т.1, а.с. 34), № 1252 від 07.11.2014 року на суму 60 600 000,00 грн. (т.1, а.с. 35), № 2489 від 25.11.2014 року на суму 40 000 000,00 грн. (т.1, а.с. 36).

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 №190 "Про віднесення ПАТ Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 березня 2015 року прийнято рішення №61 про запровадження у банку позивача з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації (т.1, а.с. 57-58).

З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» (банк) та ТОВ «Аполло» (позичальник) було укладено Договір про розірвання до Кредитного договору №80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.09.2013 року (т.1, а.с. 136), скріплений підписами та печатками сторін.

Пунктом 3 вказаного договору сторони дійшли згоди, що цей договір про розірвання вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін.

У відповідності до п.2 договору, з моменту набрання чинності цим договором про розірвання зобов'язання сторін, що виникли з кредитного договору, припиняються і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли із кредитним договором.

Згідно Довідки ПАТ «Банк «Київська Русь» №11/03 від 26.03.2015 року (т.1, а.с. 137), банк повідомив, що станом на 24.03.2015 року заборгованість по кредитах та відсотках ПАТ «Банк «Київська Русь» не має.

Доказів визнання недійсним договору про розірвання кредитного договору № 80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.09.2013, суду не надано.

Одночасно, колегією суддів встановлено, що на думку позивача, у зв'язку із порушенням відповідачем строків сплати платежів по договору, 05.08.2015 року на адресу ТОВ "Аполло" позивачем було направлено повідомлення про відкликання кредиту від 05.08.2015 року №7062/20 (т.1, а.с. 37-40), яким було повідомлено ТОВ "Аполло" про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 № 190 "Про віднесення ПАТ Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 березня 2015 року прийнято рішення №61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації, зазначено розмір заборгованості позичальника по кредитному договору №80845-44.19 від 19.09.2013 станом на 05.08.2015.

Вказаним повідомленням банк підтвердив факт:

- укладення між банком та ОСОБА_4 (надалі - поручитель) договору поруки №125381-44.19 від 18 липня 2015 року в забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором;

- виконання позичальником станом на 19.03.2015 року своєчасно та в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором шляхом сплати поручителем 18 березня 2015 року коштів у розмірі 3 200 000,00 грн., 19 березня 2015 року суми 13 752 808,67 грн. в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором згідно договору поруки.

Також, банк зазначив, що керуючись положеннями ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнано нікчемними:

- правочини від 18 березня 2015 року зі сплати ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 3 200 000,00 (три мільйони двісті тисяч) гривень 00 копійок в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОЛЛО" за Кредитним договором від №80845-44.19 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 19 вересня 2013 року із змінами та доповненнями згідно Договору поруки № 125381-44.19 від 18 листопада 2014 року, посвідчений Красовським О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №2220,

- правочини від 19 березня 2015 року зі сплати ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 13 752 808,67 (тринадцять мільйонів сімсот п'ятдесят дві тисячі вісімсот вісім) гривень 67 копійок в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "АПОЛЛО" за Кредитним договором від №80845-44.19 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 19 вересня 2013 року із змінами та доповненнями згідно Договору поруки № 125381-44.19 від 18 листопада 2014 року, посвідчений Красовським О.О.. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №2220, тому враховуючи нікчемність правочинів, п.9.2 договору, банк зупиняє подальше кредитування позичальника, вимагає дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, винагороди, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені договором протягом 20 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги, а саме вимагає погашення за кредитним договором боргу у розмірі 18 583 886,40 грн.

Листом №4739/01 від 08.06.2015 року (т.1, а.с. 181-183) позивач повідомив відповідача про визнання правочинів з перерахування грошових коштів з рахунку НОМЕР_1, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_2, НОМЕР_2 нікчемними.

Листом №7220/16 від 10.08.2015 року (т.1, а.с. 185-186) позивач повідомив відповідача про те, що правочини, в тому числі договір про розірвання до кредитного договору №80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.03.2013 року є нікчемними відповідно до вимог п.1, 2 та п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 228 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим повідомляє ТОВ «Аполло» про відкликання кредиту. Враховуючи, що відповідач, на думку позивача, своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів не виконав, позивач звернувся з позовом до суду.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, то відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК такий правочин є нікчемним (Рішення Верховного Суду України №9 (133) від 30 березня 2011 року).

Колегія суддів зазначає, що необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (у даному випадку ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина 1 статті 227, частина 1 статті 229, частина перша статті 230, частина 1 статті 232 ЦК України, частина 1 статті 207 ГК України).

В обґрунтування позовної заяви та апеляційної скарги скаржник посилається на ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у відповідності до якої правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Враховуючи положення ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач повідомив відповідача про визнання нікчемними правочинів з перерахування грошових коштів з рахунків, які належать вкладникові та відкрито у ПАТ «Банк «Києвська Русь» на рахунок, який належить ТОВ «Аполло» та відкрито у ПАТ «Банк «Києвська Русь», правочинів з перерахування грошових коштів ТОВ "Аполло" з призначенням платежу "погашення кредиту за Кредитним договором №80845-44.19 від 19.09.2013 року", а також Договору про розірвання від 19.03.2015 року до Кредитного договору №80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.09.2013 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з такою позицією скаржника враховуючи наступне.

Як вже зазначалось, згідно з п.1 Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №61 від 19.03.2015 року вирішено розпочати з 20.03.2015 року процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

В той час, з матеріалів справи вбачається, та не заперечувалось сторонами, що 18.03.2015 року платіжним дорученням №07 ОСОБА_4 було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 3 200 000,00 грн. з рахунку НОМЕР_1 відкритий на ім'я ОСОБА_4 у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок НОМЕР_2 відкритий у ПАТ «Банк «Київська Русь», що належить ТОВ «Аполло» з призначенням платежу «Безпроцентна поворотна фінансова допомога згідно договору №431/01 від 30.12.2011 року, не підлягає оподаткуванню без ПДВ».

Таким чином, колегія суддів зазначає, що перерахування грошей ОСОБА_4 (вкладник) на рахунок позивача було здійснено до запровадження тимчасової адміністрації.

Визнаючи вищезазначені договори нікчемними, позивач посилається на п.2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому не подавши жодного підтвердження в обґрунтування своєї правової позиції. Позивачем не доведено, що внаслідок укладення угоди про розірвання від 19.03.2015 року до Кредитного договору №80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.0-9.2013 року, він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим (п.2 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Навпаки, банк отримав від відповідача кошти, в якості повернення кредиту по Кредитному договору №80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.09.2013 року.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що повернення кредиту здійснювалось безпосередньо боржником, що підтверджується платіжними дорученнями (т.1, а.с. 191-192), тому посилання позивача на нікчемність договору про розірвання до Кредитного договору від 19.03.2015 року не стосується відносин, які виникли між сторонами на підставі Кредитного договору №80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.09.2013 року.

Також, позивачем не доведено, що вищезазначені угоди, які банком визнані нікчемними, передбачають платіж з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг) (п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для визнання вищезазначених правочинів нікчемними.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не надано доказів виконання вимог ч.2 ст.216 Цивільного кодексу України і повернення відповідачеві сплачених грошових коштів, отриманих ним згідно платіжних доручень №952 від 18.03.2015 року, №1006 від 19.03.2015 року, №6911 від 19.03.2015 року, №1005 від 19.03.2015 року, №1007 від 19.03.2015 року.

Позивачем не доведено та не надано належних доказів порушення відповідачем його прав та законних інтересів, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 80845-44.19 від 19.09.2013 року, а також наявності заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем повністю своїх зобов'язань по Кредитному договору №80845-44.19 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.09.2013 року.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/20972/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "БАНК "КИЇВСЬКА РУСЬ" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/20972/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі №910/20972/15 залишити без змін.

3. Справу №910/20972/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко