КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/2464/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Леонова С.С. ( за довіреністю №44 від 08.09.2015)

від відповідача 1: Салазький О.С. ( адвокат)

від відповідача 2: Мазур С.В. (за довіреністю №357 від 02.10.2015)

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015

у справі № 910/2464/15-г (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк"

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп"

2) публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

про визнання недійсним договору іпотеки № 1007/14-1-2 від 11.07.2014, витребування майна та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним нікчемного договору іпотеки № 1007/14-1-2 від 11.07.2014, укладеного між публічним акціонерним товариством "Дімантбанк" та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 1790; витребування із чужого незаконного володіння у товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" будівлю, складу бланків та квитків (літера Б), що розташована за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А, загальною площею 2 678,3 кв. м. реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; визнання за публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" право власності на будівлю, складу бланків та квитків (літера Б), розташовану за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А, загальною площею 2 678,3 кв. м. реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

Крім того, 26.02.2015 року (а.с. 103-112 том ) позивачем було подано до господарського суду заяву про доповнення підстав позову, в якій вказує, що спірний договір укладений на умовах гірших за звичайні; банк безоплатно здійснив відчуження майна, відмовившись ,при цьому, від власних майнових вимог; банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами стало неможливим. Дані обставини свідчать про нікчемність договору в силу ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2015 у справі №910/2464/15-г у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 у справі №910/2464/15-г повністю та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що договір укладений на умовах, гірших за звичайні. Відчуження відбулось шляхом прийняття у власність предмету іпотеки за ціною, значно нижчою від звичайної ринкової вартості. Банк уклав спірний договір, умови якого передбачають надання відповідачу-2 переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, а отже такий договір є нікчемним. Зазначив також, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що кредитний договір має всі ознаки удаваного правочину, був укладений з метою приховування іншого правочину - виведення активів АТ «КБ «Експобанк», як грошових коштів, так і нерухомого майна, переданого в забезпечення за удаваним правочином.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 08.12.2015 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів 1 та 2 вказали, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.07.2014 між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (позивач, позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (кредитодавець, відповідач-2) укладено кредитний договір № 1007/14-1 (кредитний договір) (т.1 а.с.21).

За умовами якого, відповідач-2 надає позичальнику міжбанківський кредит у національній валюті у сумі 101 300 000,00 грн., а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у термін (строки), встановлені цим договором.

Згідно з п. 2.2. кредитного договору кредит надається позичальнику терміном до 11.08.2014 (включно). За користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану процентну ставку, розмір якої встановлено на рівні 28% річних (п. 4.1. кредитного договору). Судом першої інстанції було встановлено, що кредитні кошти відповідно до умов договору надані позивачу 11.07.2014 року.

08.08.2014 позивач здійснив часткове повернення кредитних коштів за кредитним договором в сумі 22 824 132,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2009 між сторонами укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якого змінено суму кредиту на 78 475 868,00 грн. та продовжено термін дії договору до 08.09.2014.(т.1 а.с.27)

В забезпечення кредитних зобов'язань між ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" (іпотекодавець) та ПАТ "Діамантбанк" (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки № 1007/14-1-2 від 11.07.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юг-Каріносом А.С, та зареєстрований в реєстрі за № 1790 (т.1 а.с. 28)

За умовами якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.2014 передає в іпотеку будівлю, складу бланків та квитків (літера Б), розташована за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А, загальною площею 2 678,3 кв. м. Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки згідно зі звітом про оцінку майна, виготовленим станом на 13.06.2014 суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Консалтингова група "Феодал" (Сертифікат оціночної діяльності № 16566/14 від 10.06.2014), ринкова вартість предмету іпотеки становить 4 487 164,00 грн. без ПДВ (а.с. 28).

10.09.2014 року між ПАТ "Діамантбанк" (первісний кредитор) та ТОВ "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 1/10092014 (т.1 а.с.83)

За умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014 з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між первісним кредитором та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк".

23.09.2014 між ПАТ "Діамантбанк" (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1007/14-1-2, посвідчений Юр-Карпіносом А.Є., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.07.2014 за реєстровим № 1790.(т.1 а.с.89).

01.10.2014 року ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" направило до ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" іпотечне повідомлення (вимога) вих. № 011014/4 від 01.10.2014 (т.1а.с.33), в якому вимагало від ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" виконати умови кредитного договору № 1007/14-2 від 11.07.2014 належним чином, та попередило що у випадку не виконання вимог, викладених у цьому іпотечному повідомлені, ТОВ "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" після спливу тридцяти денного строку з моменту надіслання цього іпотечного повідомлення, здійснить звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку встановленому іпотечним договором та чинним законодавством України.

13.10.2014 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "КБ "Експобанк" було направлено відповідачу-1 повідомлення № 1103/244 про запровадження у позивача тимчасової адміністрації, у зв'язку з чим позивачем не задовольняються вимоги кредиторів та повідомлено про неможливість звернення стягнення на майно банку, яке передано в іпотеку.

05.02.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "КБ "Експобанк" було направлено відповідачу-2 повідомлення № 1101/610 (а.с.35-37 том ) про нікчемність договорів іпотеки від 11.07.2014, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 1790, № 1796 та відповідачу-1 повідомлення № 1101/611 про нікчемність договорів іпотеки від 11.07.2014, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 1790, № 1796 та договорів відступлення права вимоги від 23.09.2014, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., зареєстрованих в реєстрі за № 2362, № 2359.(т. 1 а.с.35, 39)

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що вважає договір іпотеки від 11.07.2014 року є нікчемним в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та просить визнати його недійсним, оскільки зміст даного договору суперечить нормам Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що сторонами договору іпотеки було погоджено вартість іпотеки в розмірі

4 487 164, 00 грн. на підставі відповідної оцінки суб'єкта оціночної діяльності, що свідчить про дотримання сторонами вимог чинного законодавства. Також, вказав на те, що підписуючи договори іпотеки ПАТ «КБ «Експобанк» жодним чином не відмовлялося від належних йому майнових прав, які були лише передані в якості забезпечення ПАТ «Діамантбанк», тобто були передані як гарантія можливого неповернення грошових кредитних коштів в разі порушення зобов'язань за кредитним договором з боку ПАТ «КБ «Експобанк».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено вимогами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до абз.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Як видно з матеріалів справи, позивач звертаючись з позовом про визнання недійсним нікчемного правочину - договору іпотеки № 1007/14-1-2 від 11.07.2014 року вказує на те, що вартість переданого в іпотеку за договором іпотеки майна є більш ніж на 20 відсотків нижчою від звичайної; договір іпотеки укладений на умовах, гірших за звичайні з огляду на наявність в умовах договору іпотеки згадки про можливість звернення стягнення на підставі позасудового застереження та зазначає, що на підставі договору іпотеки ПАТ "КБ "Експобанк" безоплатно здійснив відчуження майна, відмовився від власних майнових вимог.

Як на підставу недійсності договору зазначає на наявність п. 7.1 договору іпотеки, який суперечить п. 1.ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Апелянт зазначає, що вартість предмета іпотеки становить 4 487 164,00 грн., а за оцінкою, замовленою позивачем в ТОВ "Експертна компанія "Професіонал" вартість предмета іпотеки складає 5 934 119,00 грн., що на думку позивача у відповідності до п. 3. ч. 3 ст. 38 є підставою для нікчемності договору іпотеки, оскільки за ним було відчужено майно за цінами значно нижчими від звичайних.

Колегія суддів вважає необґрунтованими вищезазначені твердження скаржника, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 статті 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Отже, дії щодо двостороннього погодження вартості предмету іпотеки між сторонами договору іпотеки (ПАТ "Діамантбанк" та ПАТ "КБ "Експобанк") відбулися у повній відповідності до положень спеціального закону. За умовами договору сторонами було погоджену вартість предмета іпотеки в розмірі 4 487 164,00 грн. на підставі відповідної оцінки суб'єкта оціночної діяльності (ТОВ "Консалтингова група "Феодал"), що свідчить про дотримання сторонами вимог чинного законодавства.

Також, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що уклавши оспорюваний правочин, ПАТ "КБ "Експобанк" безоплатно здійснив відчуження майна, відмовився від власних майнових вимог.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведеної статті вбачається, що за договором іпотеки не здійснюється ані передачі (отримання) майна у користування, ані відчуження останнього, ані оплата робіт (послуг). Таким чином, у іпотечних правовідносинах відсутні ознаки, які є підставою нікчемності правочину відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та неможливість застосування до спірної ситуації положень п.3 ч.3 ст. 38 зазначеного закону.

Також, колегія суддів критично оцінює позицію скаржника щодо ототожнення передачі спірного об'єкту за договором іпотеки з платою за кредитним договором у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно умов кредитного договору , сторони дійшли згоди про те, що за користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану відсоткову ставку, розмір якої визначено на рівні 28 відсотків річних, що повністю відповідає положенням ст..ст.1048, 1054 ЦК України та є платою за отриманий кредит.

Процедура звернення стягнення на предмет іпотеки за своїми характерними ознаками не є оплатою за отриманий кредит або відчуженням зазначеного майна, здійсненим банком, а є задоволенням вимог ТОВ «ФК «Прайм Кепітал ГРУП» за основним зобов'язанням , відповідно до положень іпотечного договору, із застосуванням специфічної процедури, визначеної Законом України «Про іпотеку».

Крім того, враховуючи норми чинного законодавства України, звернення стягнення на предмет іпотеки не впливає на дійсність зазначеного правочину, та є за своєю правовою природою процедурою виконання останнього та не може розглядатись як підстава недійсності або нікчемності.

Згідно ч.3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» , іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Таким чином, значення для прав та законних інтересів сторін та правові наслідки має саме оцінка предметів іпотеки на дату набуття їх у власність відповідачем, а не на дату укладання договорів іпотеки.

З огляду на вищевикладене посилання позивача на вартість спірного об'єкту як на підставу нікчемності договору є необґрунтованими, через що неможливо застосування до спірних правовідносин п.3 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо посилань позивача на п. 1 ч.3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів зазначає на наступне.

При підписання договору іпотеки ПАТ "КБ "Експобанк" жодним чином не відмовлялося від належних йому майнових прав, які лише були передані в якості забезпечення ПАТ "Діамантбанк", тобто були передані як гарантія можливого повернення грошових кредитних коштів в разі порушення зобов'язань за кредитним договором з боку ПАТ "КБ "Експобанк".

Подальше ж звернення новим іпотекодержателем стягнення на іпотечне майно відбулося також не в результаті добровільної відмови ПАТ "КБ "Експобанк" від належних йому майнових прав, натомість у зв'язку безпосередньо з порушенням ПАТ "КБ "Експобанк" своїх зобов'язань за основним зобов'язанням.

Крім того, суд зазначає, що в разі незгоди ПАТ "КБ "Експобанк" з вартістю набутого у власність ТОВ "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" іпотечного майна, ПАТ "КБ "Експобанк", при достатності підстав, може оскаржити такі дії в судовому порядку та компенсувати собі різницю вартості іпотечного майна до розміру заборгованості за кредитним договором, що передбачено ч. 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку".

Стосовно посилання апелянта на штучне виведення активів ПАТ "КБ "Експобанк", що кредитні кошти в розмірі 101 300 000, 00 грн. були в той же день - 11.07.2014 спрямовані на виконання інших зобов'язань позивача перед відповідачем-2 (в розмірі 330 870 000,00 грн.) на рахунок відповідача-2 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2014 з кореспондентського (гривневого) рахунку ПАТ "КБ "Експобанк" № 4 були перераховані грошові кошти в сумі 330 000 000,00 грн. (за іншими угодами, ніж за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014), в той же час ПАТ "Діамантбанк", в свою чергу, в цей же день перерахувало на користь ПАТ "КБ "Експобанк» 229 573 901,70 грн. (за іншими угодами, ніж за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014). Разом з перерахованими кредитними коштами за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014, ПАТ "КБ "Експобанк" на гривневий кореспондентський рахунок отримало грошові кошти в загальному розмірі 330 873 901,70 грн.

Колегія суддів зазначає, що операції між позивачем та відповідачем-2 щодо перерахування грошових коштів за іншими правовідносинами не мають ніякого відношення до кредитних правовідносин за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014 та не мають відношення до предмету розгляду в рамках даної судової справи, оскільки випливають зовсім на інші правовідносини сторін.

Стосовно доводів апелянта, що грошові кошти за кредитним договором були перераховані на його користь всупереч встановленої Національним банком України заборони використовувати ПАТ "КБ "Експобанк" для розрахунків у національній валюті кореспондентські рахунки, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

У випадку коли тимчасовий адміністратор/ліквідатор неплатоспроможного банку вважає правочин нікчемним та бажає визнати його нікчемним або застосувати наслідки нікчемності цього правочину в судовому порядку, він повинен чітко навести посилання на конкретні приписи ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та обґрунтувати в чому саме полягає нікчемність конкретного договору.

Договір іпотеки є похідними від основного договору - кредитного. Станом на дату розгляду справи сам кредитний договір № 1007/14-1 від 11.07.2014 є правомірним в силу презумпції правомірності правочину, а відтак і застосування в даних кредитних правовідносинах кореспондентського рахунку ПАТ "КБ "Експобанк" № 4 в ПАТ "Діамантбанк" вважається правомірним.

Отримавши кредитні кошти в сумі 101 300 000,00 грн. позивач мав право, як власник рахунку, на власний розсуд у будь-який спосіб розпоряджатися цими коштами. Сам же факт перерахування грошових коштів на кореспондентський рахунок ПАТ "КБ "Експобанк" № 4 ніяким чином не порушує права ПАТ "КБ "Експобанк", натомість така операція була проведена на виконання ПАТ "Діамантбанк" умов кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.2014.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки при укладанні договорів іпотеки було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України, а жодна з підстав нікчемності правочину (передбачена ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") за цими договорами не настала.

Також є необґрунтованими посилання ПАТ "КБ "Експобанк" на невідповідність п. 7.1 договору іпотеки вимогам п. 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки, як вбачається з умов договору іпотеки, він не встановлює порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в разі введення тимчасової адміністрації в іпотекодавця, а лише містить вказівку на те, що іпотекодержатель "набуває права" звернути стягнення. Сам же порядок звернення стягнення на заставне майно банку, в якому введено тимчасову адміністрацію, встановлений та конкретизується Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право за погодженням з уповноваженою особою Фонду звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому чинним законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. У разі якщо обсяг коштів від реалізації заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

При цьому, виходячи з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Отже, вказівка в п. 7.1 договору іпотеки, на яку посилається ПАТ "КБ "Експобанк", безпосередньо узгоджується з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки саме у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації в іпотекодавця, іпотекодержатель і набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання іпотечного договору, укладеного між публічним ПАТ "КБ "Експобанк" та ПАТ "Діамантбанк".

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що позовні вимоги про визнання недійсним нікчемного правочину - договору іпотеки № 1007/14-1-2 від 11.07.2014 року, укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та ПАТ «КБ «Експобанк» є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначеної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України в постанові № 910/6854/15-г від 11 листопада 2015 року.

Щодо позовних вимог про витребування із чужого незаконного володіння у товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" будівлю, складу бланків та квитків (літера Б), розташовану за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А, загальною площею 2 678,3 кв. м. реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00; визнання за публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" право власності на будівлю, складу бланків та квитків (літера Б), розташовану за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 2-А, загальною площею 2 678,3 кв. м. реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним договору іпотеки , а відтак у зв'язку з відмовою в позові в цій частині вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на вказане майно не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі № 910/2464/15-г, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі № 910/2464/15-г залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі № 910/2464/15-г залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2464/15-г повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко