УХВАЛА

15.12.2015Справа № 910/10499/15

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Концерну «Техвоєнсервіс»

про стягнення 5 007 374,23 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін

від позивача ОСОБА_1

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/10499/15 від 04.06.2015 частково задоволені позовні вимоги та стягнуто з Концерну «Техвоєнсервіс» на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 352 530,00 грн. сплачених за придбання автотехніки, 75 825,26 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 6 606,32 грн. - 3% річних, 6 351,84 грн. витрат по сплаті судового збору.

23.06.2015 на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/10499/15 від 04.06.2015 видано відповідний наказ.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду № 910/10499/15 від 25.08.2015 апеляційну скаргу відповідача повернуто без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду № 910/10499/15 від 28.09.2015 апеляційну скаргу відповідача повернуто без розгляду.

26.11.2015 відповідач звернувся до господарського суду із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/10499/15 від 04.06.2015 строком на два роки з моменту набрання судовим рішенням про надання відстрочки законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/10499/15 від 07.12.2015 розгляд заяви призначено на 15.12.2015.

Представник відповідача в судове засідання 15.12.2015 не з'явився.

Представник позивача в судовому засіданні 15.12.2015 проти задоволення заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у справі № 910/10499/15 на два роки заперечував повністю.

Розглянувши подану заяву Концерну «Техвоєнсервіс», суд відзначає, що

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Згідно з п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до п. п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Суд відзначає, що особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом статті 32 Господарського процесуального кодексу України, наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів - фактичних даних.

Докази, у відповідності зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, повинні відповідати, зокрема, вимогам належності та допустимості.

Заявник зазначає, що обставиною яка ускладнює та унеможливлює виконання рішення суду є та обставина, що фактично відповідач перебуває на межі банкрутства. Постійні арешти рахунків постановами про арешт рахунків органами державної виконавчої служби призводять до не можливості сплачувати погашення боргів перед кредиторами. В результаті зменшення обсягів виробництва, через відсутність фінансування програм ремонту, модернізації та утилізації військової техніки з боку держави, безоплатне зберігання автомобільної техніки у відповідача відсутні грошові кошти для погашення наявної заборгованості.

Між тим, всупереч положенням статті 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, заявник під час вирішення питання про можливість відстрочки виконання рішення суду не надав доказів, які підтверджують відсутність коштів.

Також суд приймає до уваги, що згідно приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, «державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини» (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Півень проти України» від 29.06.2004).

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що «затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції» (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бакай та інші проти України» від 09.11.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тоді як, згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що причини з яких відповідач не має можливості виконати рішення, не є поважними, а тому заява про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/10499/15 від 04.06.2015 на два роки задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Концерну «Техвоєнсервіс» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/10499/15 від 04.06.2015 на два роки відмовити повністю.

СуддяВ.В.Сівакова