ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 915/1701/15

м. Миколаїв

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго»

(54017, м.Миколаїв, вул. Громадянська, 40, )

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Чорноморський суднобудівний завод»

(54011, м.Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, р/р0164 в МФА КБ «Мрія», МФО 386241, код 14312980)

Суддя Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №01/56-470 від 19.03.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 29.07.2014р.

СУТЬ СПОРУ: стягнення заборгованості в сумі 61066,93 грн.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує, просить суд застосувати до позовних вимог ПАТ «Миколаївобленерго» з нарахування пені спеціальний строк позовної давності в один рік та зменшити розмір санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.

Позивач проти застосування строків спеціальної позовної давності заперечує, зазначаючи, що відповідно до умов п.9.8 договору №44/17 від 07.06.2010р.сторонами визначено, що тривалість позовної давності по даному договору становить 5 років.

Заслухавши в судовому засіданні представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

07 червня 2010 року за №44/17 між відкритим акціонерним товариством енергопостачальною компанією «Миколаївобленерго» (правонаступник публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго»), як постачальником, та державною акціонерною холдинговою компанією «Чорноморський суднобудівний завод» (правонаступник публічне акціонерне товариство «Чорноморський суднобудівний завод»), як споживачем, був укладений договір про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого постачальник зобовязався продавати споживачу електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 44899 кВт, а споживач зобовязався оплатити постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

В подальшому до договору неодноразово вносились зміни додатковими угодами.

Умовами додатку №10 до вказаного договору його учасники визначили порядок розрахунків. Вказаний додаток був підписаний споживачем із протоколом розбіжностей.

Умовами п.2 додатку №10 у редакції, узгодженій протоколом розбіжностей та п.1 додаткової угоди №46/11 про обєднання платежів від 25.11.2011р. сторони узгодили, що споживач протягом розрахункового періоду, відповідно замовленим обсягам, самостійним перерахуванням коштів здійснює 3 планових платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях: до 07 числа поточного місяця 40%; до 17 числа поточного місяця 40%; до 25 числа поточного місяця 20%. До 25 числа поточного місяця споживач здійснює плановий платіж за перетікання реактивної електроенергії.

25.11.2011р. до даного договору було укладено додаткову угоду №46/11, відповідно до умов якої оплата за використану електричну енергію, за перетікання реактивної енергії, перевищення договірних величин електроспоживання і потужності та інших платежів за розрахунковий період проводиться платіжними дорученнями централізовано з поточного банківського рахунку платника. Остаточний розрахунок здійснюється платником протягом 5 операційних днів з дня надання постачальником рахунків за фактично спожиту активну електроенергію і фактичне перетікання реактивної електроенергії за розрахунковий період, які платник зобовязаний отримати 31 числа кожного місяця

Відповідно до п.7 додатку №10 у редакції, узгодженій протоколом розбіжностей, у разі несвоєчасної оплати рахунків, обумовлених п.2 даного додатка, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування за весь час прострочення: пені у розмірі 0,01% за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документів окремим рядком; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума боргу за спожиту електроенергію повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Так, за період з лютого 2014 року по листопад 2014 року позивач поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 5 583 196,22 грн., з них 5 500 153,65 грн. за активну електричну енергію, що підтверджується рахунками №46/11/2/1 від 28.02.2014р., 46/11/3/1 від 31.03.2015р., №46/11/6/1 від 30.06.2014р., №46/11/11/1 від 30.11.2014р., а також відповідними актами прийняття-передавання товарної продукції, та 83042,57 за послуги з перетікань реактивної електроенергії, що підтверджується рахунками №46/11/2/1 від 28.02.2014р., №46/11/3/1 від 31.03.2014р., №46/11/4/1 від 05.05.2014р., №46/11/6/1 від 30.06.2014р., №46/11/12/1 від 01.01.2015р., №46/11/3/1 від 01.04.2015р. та відповідними актами про прийняття-передавання товарної продукції.

29.04.2014р. між позивачем та відповідачем був укладений договір реструктуризації №44/17-р, відповідно до умов якого ПАТ «ЧСЗ» зобовязалось сплачувати ПАТ «Миколаївобленерго» заборгованість за договором про постачання електричної енергії №44/17 від 07.06.2010р. (зі змінами та доповненнями) в сумі 3 253 938,98 грн. за узгодженим графіком погашення заборгованості (а.с.64-65).

Відповідач, в порушення умов договору, за отриману електричну енергію розраховувався несвоєчасно та не в повному обсязі.

У звязку з чим позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобовязань у загальній сумі 12811,95 грн. (а.с.12-13), 3 % річних у загальній сумі 10530,37 грн. (а.с.14-15), та втрати від інфляції у загальній сумі 37724,61 грн. (а.с.16).

Також позивачем надано суду розшифровку погашення рахунків за спожиту електричну енергію за період лютий 2014 року березень 2015 року.

Перевіривши надані розрахунки та розшифровку, господарський суд встановив, що нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції здійснювалось позивачем з урахуванням здійснення відповідачем часткових оплат (на залишок боргу) та не здійснювалось після укладення договору реструктуризації заборгованості (відносно тих сум, які увійшли до цього договору).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 258 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки становить один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до положень п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відносно відповідача господарським судом порушено провадження у справі про банкрутство за ознаками ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (справа №915/86/14).

Ухвалою суду від 04.02.2014р. було порушено провадження у справі №915/86/14 про банкрутство ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод».

Згідно з положеннями ч.4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до положень п.9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 «Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)", справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК), та розглядаються, як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (частина восьма статті 23 Закону), у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (стаття 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (частини десята, одинадцята статті 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (частина восьма статті 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

Грошові вимоги позивача виникли після порушення провадження у справі про банкрутство та є поточними, тому підлягають розгляду окремо в позовному провадженні.

Відповідач клопоче про зменшення розміру пені мотивуючи це тим, що основне зобовязання ним фактично сплачене, а допущене прострочення відбулось не з вини відповідача. Всі рахунки ПАТ «ЧСЗ» були арештовані та зняття арешту відбулось за ухвалою суду в ході справи про банкрутство. Окрім цього, відносно відповідача порушено справу про банкрутство, що свідчить про його фінансовий стан та неможливість вчасно виконувати зобовязання перед кредиторами. Однак, відповідач не уникає від відповідальності, сплачує поточні зобовязання та шукає шляхи до відновлення своєї платоспроможності.

Відповідно до приписів п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом взято до уваги той факт, що відносно відповідача порушено справу про банкрутство (справа №915/86/14). Станом на дату розгляду справи у справі про банкрутство ПАТ ЧСЗ введено процедуру санації. Також беручи до уваги нестабільний фінансовий стан відповідача пов'язаний з наявною процедурою банкрутства, специфіку ліквідності виробляємої продукції, а саме довгостроковість обігу коштів і наявність великої заборгованості відповідача перед бюджетом та іншими кредиторами, зважаючи на повне погашення існуючого основного боргу, господарський суд вважає за необхідне врахувати баланс інтересів позивача та відповідача та зменшити розмір стягуваної пені до 927,35 грн.

Відповідно до приписів п.п.5.1 п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували факт сплати існуючої заборгованості.

За таких обставин, господарський суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, господарський суд вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача, оскільки саме з його вини позивач був змушений звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст. 33,44,49,82,821,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чорноморський суднобудівний завод», 54011, м.Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, (р/р0164 в МФА КБ «Мрія», МФО 386241, код 14312980) на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», 54017, м.Миколаїв, вул. Громадянська, 40, (р/р62 в МОУ АТ «Ощадбанк», МФО 326461, ) 927,35 грн. пені, 10530,37 грн. 3% річних, 37724,61 грн. втрат від інфляції та 1218,0 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя К.Л. Василяка