РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015Справа №910/28200/15

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація

про стягнення 116 781,82 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Сахно В.В. (довіреність б/н від 08.12.2015)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 116781, 82 грн. заборгованості, з яких: 115726,25 грн. - основний борг, 460,63 грн. - 3 % річних, 594,94 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору НОМЕР_2 від 14.04.2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, договору №0105 по відшкодуванню плати за землю балансоутримувачу від 10.03.2015 та договору про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 115726,25 грн. У зв'язку із прострочення грошового зобов'язання, позивачем нараховані пеня у розмірі 594,94 грн. та 3 % річних у розмірі 460,63 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/28200/15, розгляд справи призначено на 24.11.2015.

24.11.2015 через канцелярію суду від позивача надійшли документи та пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 залучено до участі у справі № 910/28200/15 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Деснянську районну в місті Києві державну адміністрацію, відкладено розгляд справи на 10.12.2015.

02.12.2015 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

08.12.2015 через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення та документи по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2015 надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 10.12.2015 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи надсилались на юридичну адресу відповідача (вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), а відтак, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 10.12.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Київської міської ради від 27.10.2011 №396/66/12 "Про деякі питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передаються до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації", до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації передано Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району міста Києва.

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.03.2012 № 151 "Про закріплення майна, переданого до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації", за Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва на праві господарського відання закріплене майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передане до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.12.2013 № 748 "Про внесення змін до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 березня 2012 року № 151 "Про закріплення майна, переданого до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації", до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.03.2012 № 151 внесені зміни, а саме: додаток 3 до зазначеного розпорядження доповнений розділом III, згідно з яким за позивачем на праві господарського відання закріплене майно, у тому числі гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

14.04.2015 між Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець, третя особа), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар, відповідач) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва (балансоутримувач, позивач) укладено договір НОМЕР_2 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір оренди НОМЕР_2), згідно якого орендодавець передав орендарю в оренду нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для розміщення перукарні.

Відповідно п. 1.1. договору оренди НОМЕР_2, орендодавець на підставі розпорядження Деснянської РДА в місті Києві від 23.02.2015 року №96 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для розміщення перукарні.

Згідно із п. 2.1., п. 2. 2 договору оренди НОМЕР_2, об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 37,40 кв. м., на 1 поверсі - 29,00 кв. м., місця загального користування - 8,40 кв. м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину вказаного договору оренди. Вартість об'єкта згідно із актом оцінки нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна, затвердженим висновком про вартість майна, станом на 28 лютого 2014 року становить 364 700 грн.

Пунктом п. 3.1. договору оренди НОМЕР_2 визначено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 року № 34/6250. Стартова орендна плата за один місяць оренди 2431,33 грн., за 1 кв. м. орендованої площі 65,01 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін та тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (п. 3.2., п. 3.3 договору оренди НОМЕР_2).

Орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача (п. 3.5 договору оренди НОМЕР_2).

Пунктом 3.6 договору оренди НОМЕР_2 визначено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Згідно із п. 9.1. договору оренди НОМЕР_2, даний договір діє з 04.03.2015 по 03.03.2016.

04.03.2015 між позивачем та відповідачем було підписано акт приймання - передачі нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 37,40 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Також, 10.03.2015 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва (балансоутримувач, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар, відповідач) укладено договір НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю балансоутримувачу (далі - договір НОМЕР_3), згідно із яким, балансоутримувач отримує від орендаря грошові кошти у вигляді плати за землю нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1.2. договору НОМЕР_3, рендар користується приміщенням, загальною площею 37,40 кв. м., 1 поверх - 29,00 кв. м., місця загального користування - 8,40 кв. м. Орендоване нежитлове приміщення використовуються для розміщення перукарні.

Пунктом 2.2. Договору НОМЕР_3 визначено, орендар зобов'язався не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок балансоутримувача нежитлового приміщення плату за землю.

Згідно п. 3.1.2. договору про НОМЕР_3, балансоутримувач має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість та пеню.

Додатком № 1 від 10 березня 2015 року до договору НОМЕР_3, сторони погодили розрахунок відшкодування плати за землю.

Відповідно до п. 5.1. договору НОМЕР_3, даний договір діє з 04.03.2015 по 03.03.2016.

10.03.2015 між позивачем та відповідачем було підписано акт приймання - передачі нежитлового приміщення загальною площею 37,40 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 8.6. договору НОМЕР_2 та пунктом 5.9. договору НОМЕР_3 визначено, що орендар згоден та не заперечує проти здійснення перерахунку орендної плати, розрахованої на підставі затвердженого висновку про вартість майна з 01.11.2012 та перерахунку по відшкодуванню плати за землю балансоутримувачу з 01.11.2012.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договорами НОМЕР_2, НОМЕР_3, враховуючи здійснений перерахунок орендної плати з 01.11.2012 та перерахунок по відшкодуванню плати за землю балансоутримувачу з 01.11.2012, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.05.2015 по орендній платі складала 95103,54 грн. та по відшкодуванню плати за землю - 4770,26 грн.

З огляду на вказану заборгованість, 31.05.2015 між сторонами було укладеного договір про реструктуризації заборгованості.

Відповідно до п. 1. договору про реструктуризації заборгованості, сторони дійшли згоди щодо реструктуризації заборгованості, яка виникла внаслідок не сплати відповідачем позивачу орендної плати та відшкодування плати за землю відповідно до умов договорів НОМЕР_2 від 14.04.2015 та НОМЕР_3 від 10.03.2015. Період виникнення боргу - з 01.11.2012 року.

Відповідно до п. 2 договору про реструктуризації заборгованості, загальна сума боргу складає 99873,08 грн.

22.09.2015 позивач направив на адресу відповідача вимогу № 48-2253 від 16.09.2015, в якій вимагав, в добровільному порядку сплатити заборгованість по орендній платі та по відшкодуванню плати за землю в термін до 30.09.2015. Направлення вимоги № 48-2253 від 16.09.2015 підтверджується витягом з реєстру відправлення кореспонденції за вересень 2015 року. Відповідач відповіді на вказану вимогу не надав та заборгованість не погасив.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконував свої зобов'язання за договором про реструктуризацію заборгованості, позивач 08.10.2015 направив на адресу відповідача повідомлення № 48-2408 від 08.10.2015 про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості. Направлення вказаного повідомлення підтверджується витягом з реєстру відправлення кореспонденції за жовтень 2015 року.

Враховуючи невиконання відповідачем умов договору №496/0115 від 14.04.2015 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, договору №0105 по відшкодуванню плати за землю балансоутримувачу від 10.03.2015 та договору про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище між позивачем, відповідачем та третьою особою укладено договір НОМЕР_2 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 14.04.2015, відповідно до якого відповідачу за актом приймання - передачі передано в оренду нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для розміщення перукарні.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У зв'язку із тим, що одночасно з правом оренди майна за договором орендар отримує право користування земельною ділянкою, на якій розташовано об'єкт оренди, і яка прилягає до будинку в розмірі, необхідному для досягнення мети оренди, між позивачем та відповідачем було укладено договір НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю балансоутримувачу від 10.03.2015, за умовами якого сторонами визначено порядок відшкодування позивачу плату за землю нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі та за розрахунком погодженими сторонами в додатку №1 до договору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем здійснювалось фактичне користування нежитловим приміщенням загальною площею 37,40 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у період з листопада 2012 року по лютий 2015 року, що підтверджується актами про фактичне використання частини нежитлового приміщення, підписаними між сторонами.

Пунктом 8.6. договору НОМЕР_2 та пунктом 5.9. договору НОМЕР_3 визначено, що відповідач згоден та не заперечує проти здійснення перерахунку орендної плати, розрахованої на підставі затвердженого висновку про вартість майна з 01.11.2012 та перерахунку по відшкодуванню плати за землю балансоутримувачу з 01.11.2012.

За розрахунком позивача, заборгованості по орендній платі та відшкодуванню плати за землю за фактичне користування орендованим приміщення та за договорами НОМЕР_2, НОМЕР_3, у період з 01.11.2012 по 01.05.2015, складає 99873,08 грн.

Розмір заборгованості по орендній платі та відшкодуванню плати за землю, що виник у відповідача з 01.11.2012 за фактичне користування орендованим приміщення та за договорами НОМЕР_2, НОМЕР_3 у період з березня 2015 року по травень 2015 року підтверджений сторонами у договорі про реструктуризації заборгованості та складає 99873,08 грн.

Відповідач, згідно із п. 3 договору про реструктуризації заборгованості, зобов'язується своєчасно та в повному обсязі погасити заборгованість, зазначену в п. 2 договору, починаючи з 01.05.2015 року по 30.04.2016 року включно відповідними частинами та згідно з графіком наведеним у договорі реструктуризації.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4 договору про реструктуризації заборгованості передбачено, що платіж в рахунок погашення заборгованості вноситься не пізніше 25 числа кожного місяця.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем платежів у строки, встановлені договором про реструктуризації заборгованості, у зв'язку із чим, розмір прострочених платежів (за період з 25.05.2015 по 25.10.2015) на час звернення позивача до суду з позовом складає 49936,56 грн.

Частиною 2 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з частиною 3 статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Пунктом 7 договору про реструктуризацію заборгованості сторони погодили, що у випадку порушення відповідачем умов договору, позивач залишає за собою право розірвати договір в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що 08.10.2015 позивач направив на адресу відповідача повідомлення №48-2408 від 08.10.2015 про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості, в якому повідомив, що відмовляється від вказаного договору та зазначив, що договір про реструктуризацію заборгованості є розірваним з 12.10.2015.

Враховуючи те, що договором про реструктуризацію заборгованості сторони передбачили право позивача на відмову від даного договору, з огляду на приписи ч. 3 ст. 651 ЦК України, договір про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015 є відповідно розірваним.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Оскільки, зобов'язання між сторонами за договором про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015 припинились внаслідок його розірвання, то вимога позивача про стягнення заборгованості у розмірі 99873,08 грн., що визначена даним договором (в тому числі, прострочених платежів у розмірі 49936,56 грн.), визнається судом обґрунтованою.

Також, за розрахунком позивача, у період з червня 2015 року по серпень 2015 року заборгованість відповідача по орендній платі за договором НОМЕР_2 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 14.04.2015 складає 15242,71 грн. та заборгованість за договором НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю від 10.03.2015 - 610,46 грн.

Заборгованість по орендній платі у розмірі 15242,71 грн. та по відшкодуванню плати за землю у розмірі 610,46 грн. за період з червня 2015 року по серпень 2015 року підтверджена матеріалами справи, відповідає фактичним обставинам справи та відповідачем не спростована.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем приміщенням загальною площею 37,40 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 у період з листопада 2012 року, розмір заборгованості по орендній платі та відшкодуванню плати за землю у розмірі 115726,25 грн. (99873,08 грн. + 15242,71 грн. +610,46 грн.) у відповідності до ст. 33-34 ГПК України позивачем доведений, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 115726,25 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення пені у розмірі 594,94 грн. та 3 % річних у розмірі 460,63 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За розрахунком наведеного в позовній заяві вбачається, що нарахування пені у загальному розмірі 594,94 грн. здійснено позивачем за договором НОМЕР_2 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 14.04.2015 у розмірі 162,47 грн., за договором НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю від 10.03.2015 у розмірі 6,62 грн. та за договором про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015 у розмірі 425,85 грн.

Відповідно до п. 6.2. договору оренди НОМЕР_2, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0, 5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Суд перевіривши розрахунок пені, встановив, що розрахунок пені за несвоєчасну сплату оренди у сумі 162,47 грн. є арифметично вірним, у зв'язку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо пені нарахованої за порушення грошових зобов'язань за договором НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю від 10.03.2015 та за договором про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015, то суд зазначає наступне.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом встановлено, що договором НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю від 10.03.2015 та договором про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015, відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов'язання (плати по відшкодуванню плати за землю та сплати грошових коштів згідно із графіком платежів) у вигляді пені, не передбачена.

Пунктом 3.1.2. договору НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю від 10.03.2015 визначено, що позивач має право стягнути пеню, проте, розмір та порядок нарахування пені даним договором не визначено.

При цьому, з огляду на характер правовідносин, які склались між сторонами, відповідальність пені за порушення строків плати по відшкодуванню плати за землю та сплати грошових коштів згідно із графіком платежів не передбачена певними законодавчими актами.

Оскільки, сторони укладаючи договір НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю від 10.03.2015 та договір про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015 не погодили відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов'язання (плати по відшкодуванню плати за землю та сплати грошових коштів згідно із графіком платежів) у вигляді пені, то вимоги про стягнення пені за договором НОМЕР_3 по відшкодуванню плати за землю від 10.03.2015 у розмірі 6,62 грн. та за договором про реструктуризацію заборгованості від 31.05.2015 у розмірі 425,85 грн., задоволенню не підлягають.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Розрахунок 3% річних у розмірі 460,63 грн. є арифметично вірним, у зв'язку із чим, вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, будинок 15, ) заборгованість у розмірі 115726,25 грн., пеню у розмірі 162,47 грн., 3% річних у розмірі 460,63 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 1745,24 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2015 р.

Суддя С.О. Турчин