ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 911/4385/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Санта-Україна»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 2 453,52 грн

За участю представників:

від позивача не зявились;

від відповідача не зявились.

Обставини справи:

Приватне підприємство «Санта-Україна» (далі позивач) звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення 2 453,52 грн боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору поставки №ПП-14/110 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.10.2015 порушено провадження у справі № 911/4385/15, розгляд справи призначено на 12.11.2015.

03.11.2015 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист №03/11 від 03.11.2015 (вх. №26418/15), згідно якого просив долучити до матеріалів справи документи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.11.2015 розгляд справи відкладено на 30.11.2015.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Представник позивача та представник відповідача у судове засідання 30.11.2015 не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

13.10.2014 між Приватним підприємством «Санта-Україна» (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір поставки № ПП-14/110, згідно якого постачальник зобовязався постачати товар покупцю, а покупець зобовязався приймати цей товар та здійснювати оплату, на умовах і в порядку, викладеними в договорі.

Відповідно до п.4.1 договору ціна товару передбачається в накладних, що додаються до договору. У випадку зміни цін чи асортименту товару постачальник своєчасно повідомляє про ці зміни покупця.

Згідно п. 4.2 договору загальна вартість договору визначається вартістю товару, поставленого протягом дії договору.

Пунктом 5.2 договору визначено, що покупець зобовязаний оплатити вартість товару, отриманого по накладним протягом 21 календарних днів з дати отримання товару.

Відповідно до п. 8.1, 8.2 договору, договір діє з моменту підписання його обома сторонами до 31.12.2014. Термін дії договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік у випадку, коли жодна із сторін не повідомить іншу пор відмову від подальшої участі в цьому договорі, але не пізніше ніж за 15 днів до закінчення терміну дії.

На виконання умов договору позивач за період з 14.10.2014 по 22.10.2014 поставив відповідачу товар на загальну суму 6 224,64 грн, що підтверджується видатковими накладними №172137 від 14.10.2014 та №176202 від 22.10.2014.

Відповідач в свою чергу частково здійснив оплату за отриманий товар, залишивши при цьому суму боргу в розмірі 2 453,52 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості позивача, актом звіряння взаємних розрахунків та звітами по рахунку.

Предметом позову є вимоги про стягнення 2 453,52 грн боргу.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір встановленого боргу відповідає фактичним обставинам справи та не спростовано відповідачем, вимога позивача про стягнення 2 453,52 грн основного боргу за поставлений згідно договору поставки №ПП-14/110 від 13.10.2014, товар є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08130, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Санта-Україна» (01133, м. Київ, бульвар Лесі українки, буд. 15; ідентифікаційний код 30634862) 2 453 (дві тисячі чотириста пятдесят три гривні) 52 коп. боргу за поставлений товар та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень) 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 16.12.2015

Суддя В.М. Антонова