ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015р. Справа№ 914/3567/15

За позовом: Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів

До відповідача: Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, м. Львів

Про стягнення 196 988, 11 грн.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 представники

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області про стягнення 196 988, 11 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2015 р. порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 02.11.2015 р.

Розгляд справи відкладався з підстав зазначених в попередніх ухвалах суду.

Представник позивача у судовому засіданні 07.12.2015 року позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні, зокрема з підстав неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобовязань в частинні своєчасної оплати за наданні послуги.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.12.2015 року проти позову не заперечив просив суд задоволити позовні вимоги в частині основної заборгованості та не застосовувати штрафні санкції (3 % річних) і інфляційні нарахування.

В судовому засіданні 07.12.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

26.11.2009 року між Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Львівській області (надалі споживач) та Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (надалі енергопостачальна організація) укладено договір № 4535/Р про постачання теплової енергії в гарячій воді, у відповідності до умов якого, Енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати Споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних його обсягах, а Споживач зобовязується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 6.3 договору, споживач до 25-го числа кожного місяця сплачує Теплопостачальній організації вартість теплової енергії, спожитої в поточному розрахунковому періоді якщо тариф на теплову енергію є одно ставковий. Споживач до 25-го числа кожного місяця сплачує Теплопостачальній організації вартість теплової енергії, спожитої в поточному розрахунковому періоді та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження, яка визначається як Ѕ величини річної плати за приєднане теплове навантаження якщо тариф на теплову енергію є двоставковим.

Однак, споживач порушив умови договору в частині оплати за поставлену йому електричну енергію, відповідно до чого виникла заборгованість в сумі 117 875,73 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 9 331,01 грн. та інфляційні втрати в розмірі 69 781,37 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору № 4535/Р про постачання теплової енергії в гарячій воді від 26.11.2009 року, позивач поставив відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, але останній не виконав належно свої зобовязання в частинні вчасної оплати за надані послугу, чим станом на момент подання позову заборгував позивачу 117 875,73 грн.

Відповідач вище вказану заборгованість визнає та просить суд її задоволити.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань позивачем за період 01.03.13 року по 01.09.15 року нараховані інфляційні втрати в розмірі 69 781,37 грн. та три відсотки річник за період з за період 16.02.13 року по 10.09.15 року в розмірі 9 331,01 грн. Згідно проведеного судом перерахунку до стягнення з відповідача підлягає сума 3 % річних в сумі 9 294,74 грн. та інфляційних нарахувань в межах заявлених позовних вимог.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вище наведеного та матеріалів справи суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 96, ) на користь Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д.Апостола, 1, ) 117 875,73 грн. основної заборгованості, 69 781,37 грн. інфляційних втрат, 9 294,74 грн. трьох відсотків річних та 2 954,27 грн. судового збору.

3. В решті частинні позовних вимог відмовити.

4. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.12.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.