РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015Справа №910/26462/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Бізнес-Гарант"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Каскад-Імпекс"
про зобов'язання вчинити дії

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Мельник А.В. (дов. б/н від 10.06.2015 року)
від відповідача Прокопенко Б.О. (дов. б/н від 10.09.2015 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03 грудня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Бізнес-Гарант" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Каскад-Імпекс" (надалі по тексту - відповідач) про зобов'язання вчинити дії, а саме: повторно звернутися до Міністерства культури України для отримання погодження історико-містобудівного обґрунтування, що було розроблене у 2014 році з метою проведення коригування проекту з будівництва «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва» та про стягнення завданих збитків у розмірі 80 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача неотримання відповідачем погодження від Міністерства культури України розробленого історико-містобудівного обґрунтування для коригування проекту з будівництва «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва», є порушенням встановленого законодавством порядку для його розроблення та виражається у порушенні обов'язку відповідача збудувати об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації, що розроблена та затверджена з додержанням всіх встановлених законодавством вимог та порядків. Також відповідачем не отримано і погодження розробленого проекту (коригування) з будівництва від Міністерства культури України, як того вимагає законодавство. Крім того, на думку позивача, невиконання відповідачем свого обов'язку з надання повного пакету проектної документації, яка затверджена згідно вимог законодавства, призвело до не можливості позивача пред'явити повний пакет проектної документації потенційним покупцям житлових квартир, чим позивачу завдано збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 80 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року порушено провадження у справі № 910/26462/15 та призначено справу до розгляду на 12.11.2015 року.

09.11.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив. У поданому відзиві відповідач зазначає, що ним не отримано ні погодження, ні відмови у видачі погодження з моменту його подачі. Отже, відповідач є таким, що отримав погодження від Міністерства культури України розробленого історико-містобудівного обґрунтування для коригування проекту з будівництва «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва» за принципом мовчазної згоди. Відповідач зазначає, що здійснив розроблення коригування проекту будівництва за наявності всіх необхідних погоджень та правомірно повідомляв позивача про відсутність необхідності у повторному зверненні до Міністерства культури України для отримання відповідного погодження історико-містобудівного обґрунтування. Відповідач стверджує, що в його діях не має жодного порушення умов Інвестиційного договору № 21082014-АН-ЗЛ від 21.08.2014 року та відповідного складу правопорушення і вини, тому відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача збитків у розмірі 80 000,00 грн.

У судовому засіданні 12.11.2015 року, у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 26.11.2015 року, про що сторони були повідомлені під розписку.

У судовому засіданні 26.11.2015 року представники сторін подали клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане сторонами 26.11.2015 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.11.2015 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на 17.12.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2015 року виправлено описку в ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року у справі № 910/26462/15 в пункті 2 резолютивної частини на наступний текст: "Відкласти розгляд справи у судовому засіданні на 03.12.15 о 12:50 год.

02.12.2015 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав письмові пояснення по справі. У поданих поясненнях позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів погодження проекту (коригування) «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва» у повноважних органів охорони культурної спадщини. Не вчинення вищевказаних дій є порушенням встановленого законодавством порядку для розроблення проектів (коригування) будівництва, що як наслідок тягне за собою порушення відповідачем своїх обов'язків за умовами Інвестиційного договору № 21082014-АН-ЗЛ від 21.08.2014 року.

У судовому засіданні 03.12.2015 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.12.2015 року надав письмові заперечення. У поданих запереченнях відповідач зазначив, що на виконання статті 61 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідачем було подано до Міністерства культури України на погодження проект (коригування) «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва» супровідним листом № 80 від 16.06.2015 року, а Міністерством культури України отримано вказані документи 17.06.2015 року за вхідним номером 4631/0/5-15. Міністерство культури України було зобов'язане видати відповідачеві погодження або відмову у видачі погодження протягом 30 днів з моменту отримання, тобто до 17.07.2015 року. Відповідач зазначає, що оскільки ним не отримано ні погодження, ні відмови у видачі погодження протягом 30 днів з моменту його подачі, 18.07.2015 року відповідач є таким, що отримав погодження від Міністерства культури України проекту (коригування) «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва» за принципом мовчазної згоди.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Каскад-Імпекс» (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», яке діє в інтересах та за рахунок Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Антей» (позивач) укладено Інвестиційний договір №21082014-АН-ЗЛ (далі-Договір), предметом якого є інвестиційна участь Інвестора у будівництві об'єкта нерухомості, яким є офісно-житловий комплекс, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва (надалі-Об`єкт).

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що позивач зобов'язується здійснити інвестування (оплатити погоджену сторонами вартість) належної йому частки у об'єкті відповідно до розділу 2 цього договору та прийняти за актом прийому-передачі свою частку у об'єкті у власність на умовах цього договору.

За умовами пункту 1.4. Договору, будівництво Об'єкту здійснюється відповідачем на земельній ділянці площею 2 303 м2, кадастровий номер якої :88:146:0006, яка надана в оренду Київською міською радою відповідачу строком на 25 років на підставі договору оренди земельної ділянки від 19.02.2004 року №91-6-00225.

Згідно пункту 1.6. Договору, частка позивача в Об'єкті становить 100% житлових приміщень (квартир) у Об'єкті.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що вигодою відповідача за цим договором є отримання від інвестора компенсаційних платежів, що обраховуються за встановленою формулою.

Згідно пункту 3.2.1. Договору, відповідач зобов'язаний побудувати Об'єкт з додержанням будівельних норм, стандартів і правил відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, здати його в експлуатацію та передати позивачу у власність частку позивача в Об'єкті.

Також пунктами 3.3.1.-3.3.2. Договору передбачено право позивача вимагати від відповідача належного виконання зобов'язань за договором та у будь-який час перевірити хід і якість будівництва, отримувати від відповідача інформацію про стан та порядок проведення будівельно-монтажних робіт, а також будь-які документи пов'язані з будівництвом Об'єкту.

За умовами пункту 4.1. Договору, будівництво Об'єкту здійснюється відповідачем на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації, отриманого в установленому порядку дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт та у строки, що визначені будівельними нормами та правилами для даного виду будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, реалізуючи своє право на отримання від відповідача інформації про стан та порядок проведення будівельно-монтажних робіт, а також будь-яких документів пов'язаних з будівництвом Об'єкту, листом б/н від 20.11.2014 року звернувся до відповідача з проханням надати наступну інформацію та підтверджуючі документи, що засвідчені належним чином:

Інформацію стосовно погодження проекту «Офісно-житловий комплекс, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва» у встановленому законодавством порядку, вказавши усі установи та організації, які надавали відповідне погодження, номера та дати таких погоджень;

Інформацію щодо проведення комплексної державної експертизи проекту «Офісно-житловий комплекс, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва»;

Інформацію щодо видачі відповідачу дозволу на виконання будівельних робіт для будівництва офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва.

Інформацію чи проводилася зміна або коригування проекту «Офісно-житловий комплекс, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва».

Копії дозвільних документів, що не перераховані вище, отримання яких є необхідним для правомірного виконання будівельних робіт з будівництва Об'єкту.

Згодом відповідач листом № 25/12 від 25.12.2014 року надав відповідь на запит з інформацією, що вимагалась та долученими підтверджуючих документів.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач не погодився із викладеною в листі позицією відповідача в частині законності отримання останнім погодження історико - містобудівного обґрунтування будівництва від Міністерства культури України за результатами розгляду листа № 21 від 20.11.2014 року вигляді мовчазної згоди, тому направив відповідачу листа № б/н від 24.02.2015 року (копія в матеріалах справи).

У вищевказаному листі позивачем було зазначено, що оскільки наказом Міністерства культури України від 17 лютого 2012 року № 122 не встановлений строк для надання погодження чи відмови у погодженні, застосування принципу мовчазної згоди у спірній ситуації не є можливим, тому позивач зобов'язав відповідача належним чином виконувати умови Договору та повторно звернутися до Міністерства культури України для отримання відповідного погодження у встановленому законодавством порядку.

Відповідач листом № 30/03 від 30.03.2015 року надав відповідь позивачу та вказав, про невірність трактування позивачем положення пункту 1 постанови Кабінету міністрів України № 77 від 27.01.2010 року «Деякі питання застосування принципу мовчазної згоди» та відсутність необхідності у повторному зверненні до Міністерства культури України для отримання відповідного погодження історико - містобудівного обґрунтування (копія в матеріалах справи).

Згодом листом № 27/08 від 27.08.2015 року відповідач повторно повідомив позивача про відсутність вищевказаного обов'язку та зазначив, що відповідачем не вчинялося жодних дій по його виконанню (копія в матеріалах справи).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що на його думку неотримання відповідачем погодження від Міністерства культури України розробленого історико-містобудівного обґрунтування для коригування проекту з будівництва «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва», є порушенням встановленого законодавством порядку для його розроблення та виражається у порушенні обов'язку відповідача збудувати Об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації, що розроблена та затверджена з додержанням всіх встановлених законодавством вимог та порядків. Також відповідачем не отримано і погодження розробленого проекту (коригування) з будівництва від Міністерства культури України, як того вимагає законодавство. Крім того, на думку позивача, невиконання відповідачем свого обов'язку з надання повного пакету проектної документації, яка затверджена згідно вимог законодавства, призвело до не можливості позивача пред'явити повний пакет проектної документації потенційним покупцям житлових квартир, чим позивачу завдано збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 80 000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що ним не отримано ні погодження, ні відмови у видачі погодження проекту будівництва з моменту його подачі. Отже, відповідач є таким, що отримав погодження від Міністерства культури України розробленого історико-містобудівного обґрунтування для коригування проекту з будівництва «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва» за принципом мовчазної згоди. Відповідач зазначає, що здійснив розроблення коригування проекту будівництва за наявності всіх необхідних погоджень та правомірно повідомляв позивача про відсутність необхідності у повторному зверненні до Міністерства культури України для отримання відповідного погодження історико-містобудівного обґрунтування. Відповідач стверджує, що в його діях не має жодного порушення умов Інвестиційного договору № 21082014-АН-ЗЛ від 21.08.2014 року та відповідного складу правопорушення і вини, тому відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача збитків у розмірі 80 000,00 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до пункту 3 наказу Міністерства культури України від 17 лютого 2012 року № 122 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо розроблення історико-містобудівних обґрунтувань» (надалі-Наказ №122), історико-містобудівне обґрунтування - це науково-проектна документація, яка визначає наукову концепцію врахування пам'яток, об'єктів культурної спадщини, традиційного характеру середовища як містоформуючих чинників при проектуванні будівель і споруд.

За умовами пункту 11 Наказу №и122, розроблене історико-містобудівне обґрунтування замовник подає на погодження до Міністерства культури України або до іншого органу охорони культурної спадщини у разі делегування йому відповідних повноважень Міністерством культури України. Після отримання зазначеного погодження історико-містобудівне обґрунтування затверджується замовником у складі проектної документації.

Так, згідно статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", зокрема, документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Пунктом 106 переліку, наведеного в Законі України "Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" встановлено: погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, будівельних, меліоративних, шляхових, земельних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам'яток місцевого значення, їх територій і зон охорони відноситься до документів дозвільного характеру.

Аналогічні положення містяться і в пункті 14 статті 15 Закону України "Про охорону культурної спадщини", яким встановлено: до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить: погодження програм та проектів містобудівних, архітектурних та ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам'ятках національного значення, їх територіях, в історико-культурних заповідниках, на історико-культурних заповідних територіях, у зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм і проектів, реалізація яких може позначитися на об'єктах культурної спадщини.

За результатами системного аналізу вищевказаних правових норм, суд приходить до висновку, що погодження Міністерством культури України історико - містобудівного обґрунтування будівництва офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва та погодження проекту (коригування) з будівництва Об'єкту, є документами дозвільного характеру в розумінні статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та пункту 14 статті 15 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету міністрів України № 77 від 27.01.2010 року «Деякі питання застосування принципу мовчазної згоди», установлено, що в разі ненадання у визначений законом строк суб'єкту господарювання документа дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру через 10 робочих днів з дня закінчення строку, встановленого для видачі документа дозвільного характеру або прийняття рішення про відмову в його видачі, на підставі копії опису прийнятих документів з відміткою про дату їх прийняття.

Судом встановлено, що листом № 21 від 20.11.2014 року відповідач звернувся до Міністерства культури України з проханням погодити історико - містобудівне обґрунтування, яке додавалося разом з листом, що підтверджується відміткою Міністерства культури України № 7558/0/5-14 від 26.11.2014 року (копія листа в матеріалах справи).

Відповідно до абзацу четвертого частини 1 статті 41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом.

Тому Міністерство культури України було зобов'язане надати відповідачеві відповідне погодження або відмову у видачі погодження до 07.12.2014 року. Проте таких дій Міністерством вчинено не було, доказів зворотного суду не надано.

За таких обставин, оскільки відповідач листом № 21 від 20.11.2014 року звернувся до Міністерства культури України з проханням погодити історико - містобудівне обґрунтування (2014 року), а останнє отримане Міністерством 26.11.2014 року, враховуючи, що відповідачем не отримано ані погодження, ані відмови у видачі такого погодження протягом десяти днів з моменту його подачі, суд приходить до висновку, що 18.12.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Каскад-Імпекс» отримало погодження від Міністерства культури України розробленого історико-містобудівного обґрунтування (2014 року) для коригування проекту з будівництва «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва» за принципом мовчазної згоди.

Тому відповідач правомірно повідомляв позивача листом № 30/03 від 30.03.2015 року про відсутність необхідності у повторному зверненні до Міністерства культури України для отримання відповідного погодження історико - містобудівного обґрунтування (копія в матеріалах справи).

Щодо твердження позивача про не погодження відповідачем проекту (коригування) «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва» у повноважних органів охорони культурної спадщини, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно положень статті 61 Закону України «Про охорону культурної спадщини», дозволи, погодження і висновки, передбачені цим Законом, надаються органами охорони культурної спадщини безоплатно. Рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем по справі було надано до суду докази звернення до Міністерства культури України стосовно погодження проекту (коригування) «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва» у відповідності до супровідного листа № 80 від 16.06.2015 року, який отримано Міністерством культури України 17.06.2015 р. за вхідним номером 4631/0/5-15 (копія в матеріалах справи).

Оскільки Міністерство культури України не надало відповідачеві погодження або відмову у видачі погодження проекту (коригування) протягом 30 днів з моменту отримання на виконання вимог статті 61 Закону України "Про охорону культурної спадщини", тобто до 17.07.2015 року, починаючи з 18.07.2015 р. відповідач є таким, що отримав погодження від Міністерства культури України проекту (коригування) «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Золотоустівської у Шевченківському районі м. Києва» за принципом мовчазної згоди.

Таким чином, суд визнає необґрунтованою вимогу позивача щодо зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «Каскад-Імпекс» вчинити дії - повторно звернутися до Міністерства культури України для отримання погодження історико-містобудівного обґрунтування, що було розроблене у 2014 році, з метою проведення коригування проекту з будівництва «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва».

Стосовно вимоги позивача про стягнення збитків з відповідача у вигляді упущеної вигоди у розмірі 80 000,00 грн., яка завдана невиконанням відповідачем свого обов'язку з надання повного пакету проектної документації, яка затверджена згідно вимог законодавства, що призвело до не можливості позивача пред'явити повний пакет проектної документації потенційним покупцям житлових квартир, суд відзначає наступне.

Частинами 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Оскільки судом не встановлено порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, як не встановлено і фактів здійснення будівництва відповідачем «Офісно-житлового комплексу, що будується на перетині вулиць Павлівської та Златоустівської у Шевченківському районі м. Києва» на підставі проектної документації, яка не затверджена у встановленому законодавством порядку, суд визнає вимогу позивача про стягнення збитків у розмірі 80 000,00 грн. необґрунтованою та відмовляє у її задоволенні.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Бізнес-Гарант", з підстав, наведених в обґрунтування позову, задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Бізнес-Гарант" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.12.2015

Суддя С.В. Стасюк