РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015Справа №910/29271/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді»

до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна»

про стягнення 277 114,58 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Темнохудова З.В. - довіреність №02/01 від 02.01.2015 року;

від відповідача: Колтигін А.П. - довіреність №8 від 15.01.2015 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Моді» звернулася до господарського суду м. Києва з позовом до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА - Україна» про стягнення 277 114,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару від позивача, згідно умов Договору поставки №301830/11 від 01.01.2011 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 277 144,58 грн. - суми боргу за поставлений товар, 15 964,54 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.11.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 15.12.2015 року.

15.12.2015 року представник відповідача подав заяву про сплив позовної давності.

В судовому засіданні 15.12.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача позовні вимоги визнав частково (в межах строків позовної давності).

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 15.12.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Моді» (далі по тексту - постачальник, позивач) та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір поставки №301830/11 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. та 1.2. Договору) предметом цього Договору є поставка товару (надалі - «Товар»), за цим Договором Постачальник зобов'язується відповідно до замовлень Покупця передавати у власність (постачати) Покупцю, а Покупець - приймати та оплачувати Товар на умовах, передбачених цим Договором, у тому числі Додатковими умовами поставки, котрі погоджуються Сторонами як Додаток № 1 до цього Договору, що становить його невід'ємну частину (надалі - «Додаткові умови поставки»).

Відповідно до п. 7.5. Договору, з врахуванням п. 7.8 Договору, Товар підлягає оплаті Покупцем на умовах післяплати в строки, визначені в Додаткових умовах поставки (надалі - «Відстрочка платежу»).

Покупець проводить розрахунки у встановлений для цього день - вівторок кожного тижня. Сторони, таким чином, погодили, що розрахунки за цим Договором здійснюватимуться Покупцем в перший вівторок, який припадає після закінчення Відстрочки платежу, а якщо цей вівторок є вихідним, святковим чи неробочим днем - у вівторок наступного тижня. Вказаний порядок оплати є погодженим Сторонами, та Постачальник не пред'являтиме до Покупця жодних претензій з цього приводу (п. 7.8. Договору).

Згідно з додатком №1 до Договору, відстрочка платежу становить 50 календарних днів від дати поставки.

На виконання умов Договору в період з 08.11.2011р. по 07.03.2015 року позивачем поставлено та передано у власність, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 277 253,46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа ВГСУ «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України».

Відповідачем повернуто позивачу товар на суму 108,88 грн., а вартість товару в розмірі 277 144,58 грн. залишилась неоплачене відповідачем.

Однак, як слідує з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 277 144,58 грн., на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

15.12.2015 року через канцелярію суду представник відповідача подав заяву про сплив позовної давності.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач письмово заявив про застосування строків позовної давності. Також відповідач в судовому засіданні усно заявив про застосування строку позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

16.11.2015 року позивач подав позовну заяву про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 277 144,58 грн. за період з 08.11.2011р. по 07.03.2015р., а тому строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за поставлений товар за період з 08.11.2011р. по 15.11.2012р. сплив.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 ЦК України або іншими законами, то за таких обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 223 648,28 грн. - суми боргу за поставлений товар за період з 08.11.2011 року по 15.11.2012 року, слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати вартості поставленого товару в розмірі 53 496,30 грн., суд зазначає наступне.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив та передав у власність відповідачу товар за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача вартість отриманого товару, та має перед позивачем заборгованість в розмірі 53 496,30 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також те що відповідач визнав позовні вимоги частково (в межах строків позовної давності), господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 277 144,58 грн. суми боргу підлягають частковому задоволенню та становлять 53 496,30 грн.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» (02140, м. Київ, ВУЛИЦЯ ГРИШКА, будинок 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Моді» (89440, Закарпатська обл., Ужгородський район, село Великі Лази, ВУЛИЦЯ ТЕЛЬМАНА, будинок 4 Б; ) 53 496 (п'ятдесят три тисячі чотириста дев'яносто шість) грн. 30 коп. - суми боргу за поставлений товар, 3 081 (три тисячі вісімдесят одну) грн. 58 коп. - судового збору.

3. В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 17.12.2015 року.