ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.15р. Справа № 904/9034/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство", м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.

до відповідача-1: Павлоградської районної державної адміністрації, м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

відповідача-2: Приватного підприємства "Фірма "Комус", м. Павлоград, Дніпропетровська обл.

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 25.05.2004р.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, наказ № б/н від 12.07.10р., директор;

ОСОБА_2, дов. № б/н від 09.10.15р., представник;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 25.05.2004 р., укладеного між Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та Приватним підприємством "Фірма "Комус", посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 449 та зареєстровано у ПРВ ДРФ ДП "Центр ДЗК при Деркомземі України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 02.06.2004 р. за № 56.

Відповідачі письмові відзиви на позов не надали, їх представники в судове засідання не з'явились.

Перший відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про отримання останнім 01.12.15 р. ухвали господарського суду про відкладення розгляду справи до 10.12.15 р.

Другий відповідач також був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, виходячи з наступного.

Згідно з Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 13.08.2008р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002р. № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Водночас до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, примірники повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув", „адресат відсутній", зокрема, "за зазначеною адресою не проживає" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

Крім того, особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. (див. Постанову Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 28.10.15 р., відповідач знаходиться за адресою, зазначеною у позовній заяві, на яку і були надіслані як ухвала суду про порушення провадження у справі, так і про відкладення розгляду справи (а.с. 42-43).

Як вбачається із матеріалів справи, поштове відправлення, в якому містилась ухвала господарського суду про відкладення розгляду справи до 10.12.15 р., надійшло до відділення звязку Павлоград та адресату повторно повідомлено про його надходження (а.с. 102-103).

Таким чином, господарський суд вважає, що відповідачі не скористались своїм правом на участь представників у судовому засіданні.

29.10.15 р., 02.11.15 р. та 10.12.15 р. від першого відповідача надійшли клопотання про зупинення провадження у справі, у звязку з тим, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.15 р. у справі № 804/7076/13-а, якою були скасовані розпорядження голови Павлоградської райдержадміністрації № 128р-03 від 12.03.2003 р., № 275р-03 від 15.05.2003 р., оскаржується у Вищому господарському суді України та Вищому адміністративному суді України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов'язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість же розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Саме по собі зазначення про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили, а тому її оскарження в касаційній інстанції не є перешкодою для встановлення судом, відповідно до ст. 43 ГПК України, істотних обставин у даній справі, а отже, обставини, подання відповідачем однакових клопотань про зупинення провадження у справі може розцінюватись судом лише як спроба затягування судового процесу.

10.12.15 р. в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарськогопроцесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Павлоградської Районної державної адміністрації від 21.05.2004 року №296-р-04 «Про надання земельної ділянки з земель водного фонду для рибогосподарських потреб» було затверджено проект відведення земельної ділянки водного фонду площею 98.4968 га ПП «Фірма Комус» та надано в оренду строком на 20 років земельну ділянку водного фонду, що розташована на території Кочережківської сільської ради (за межами населеного пункту) загальною площею 98.4968 га (в т.ч. під ставком 74.345 га) для рибогосподарських потреб.

На виконання вище зазначеного розпорядження, 25.05.2004 р. Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (Орендодавець; перший відповідач) та Приватним підприємством «Фірма «Комус» (Орендар; другий відповідач) укладено Договір оренди земельної ділянки (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець на підставі Розпорядження Голови районної Павлоградської держадімінстрації Дніпропетровської області від 21.05.2004 р. № 296-р-04 надає в оренду земельну ділянку, яка знаходиться у віданні Орендодавця, а Орендар приймає в оренду земельну ділянку для рибогосподарських потреб, яка розташована на території Кочержківської сільської ради, Павлоградського району, Дніпропетровської області.

Згідно п. 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 98.4968 га у тому числі з земель запасу 93.2568 га (під ставком 74.345 га, пасовища 157718 га, болота 1, 62 га, під гідротехнічними спорудами 1, 52 га), з земель загального користування 5.24 га (інші захисні насадження).

Відповідно до п. 4 Договору, земельна ділянка надається в оренду строком на 20 років, з моменту державної реєстрації даного договору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду України від 24.09.15 р. у справі № 804/7016/13-а скасовано Розпорядження голови Павлоградської райдержадміністрації від 21.05.2004 р. № 296р-04 «Про надання в оренду земельної ділянки Приватному підприємству «Фірма Комус».

Зазначена вище Постанова набрала законної сили 24.09.15 р.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, що наказом ФДМУ від 11.08.1999 року останньому було передано нерухоме майно, необхідне для провадження рибальства, в тому числі, будинок рибовода на дільниці Кочережки, інвентарний № 11 та у постійне користування, ставки, для вирощування риби.

Відповідно до ст. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакцій чинній на час виникнення спірних відносин, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити в установленому порядку право власності або право оренди на них.

Позивач звернувся до Павлоградської РДА із заявою про вилучення земельної ділянки із подальшою передачею її в оренду на виконання ст. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Павлоградська РДА розглянула питання щодо вилучення земельної спірної ділянки із прийняттям відповідного розпорядження «Про переоформлення права постійного користування землею» від 12.03.2003 року №128р-03, яким відмінила державний акт на землю, а також визнала необхідним вирішити питання щодо передачі земельної ділянки в оренду.

Розпорядженням голови Павлоградської РДА від 21.05.2014 року №296-р-04 «Про надання земельної ділянки з земель водного фонду для рибогосподарських потреб» було затверджено проект відведення земельної ділянки водного фонду площею 98.4968 га ПП «Фірма Комус» та надано в оренду строком на 20 років земельну ділянку водного фонду, що розташована на території Кочережківської сільської ради (за межами населеного пункту) загальною площею 98.4968 га (в т.ч. під ставком 74.345 га) для рибогосподарських потреб.

Зважаючи на те, що Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.15 р. у справі 3 804/7016/13-а зазначене вище Розпорядження скасовано, у звязку з перевищення першим відповідачем своїх повноважень, позивач просить визнати недійсним спірний договір оренди земельної ділянки.

Заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи ( ст. 140 Конституції України ).

Аналогічна норма міститься і в статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", де визначено, що міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідні територіальні громади та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, передача, надання та вилучення земель комунальної власності є повноваженнями міських рад.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4, 5 ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п.1.ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, укладення договору оренди земельної ділянки за відсутності такого рішення є порушенням вимог законодавства.

Аналогічна думка викладена в оглядовому листі Вищого господарського суду від 30.11.2007 року № 01-8/918 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з орендою земельних ділянок (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)".

Як вже зазначено вище, Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.09.15 р. у справі 3 804/7016/13-а зазначене вище Розпорядження скасовано та встановлено факт перевищення районною державною адміністрацію межі власних повноважень, оскільки, вирішення питання щодо вилучення земельної ділянки за межами належних пунктів для всіх потреб, а також об'єктів водного фонду, відноситься до повноважень саме обласних державних адміністрацій.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо визнання договору оренди земельної ділянки від 25.04.2004 р. недійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на вище викладене, судові витрати підлягають покладенню на першого відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 116, 124 Земельного кодексу України, ст.ст.10, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст.35, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 25.05.2004 р., укладений між Павлоградською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та Приватним підприємством «Фірма «Комус», посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 449 та зареєстровано у ПРВ ДРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 02.06.2004р. за № 56.

Стягнути з Павлоградської районної державної адміністрації (51400, Дніпропетровська обл. м. Павлоград, вул. Карла Маркса, 98, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Новомосковське рибоводне сільськогосподарське підприємство» (51200, Дніпропетровська обл., вул. Зіни Білої, 158, ) 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 15.12.15 р.

Суддя ОСОБА_4