ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа №914/2508/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) - Ільницький І.Л.

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна», вих.№109 від 28.09.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2015 року (підписане 18.09.2015 року), суддя Запотічняк О.Д.

у справі №914/2508/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна», м. Борислав Львівської області

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Львів

про стягнення 46911,90 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.09.2015 року по справі №914/2508/15 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 46911,90 грн.

Суд у рішенні зазначив, що виходячи з умов договору оренди, фактичне виникнення між сторонами відносин щодо оренди майна пов'язане із безпосередньою передачею об'єкта оренди орендарю за актом приймання-передачі, з огляду на що, враховуючи відсутність підпису орендаря в акті приймання-передачі від 12.05.2013 року та відсутність доказів направлення такого акту відповідачу для підписання, відтак, зазначений акт не може вважатись належним доказом передачі майна в оренду. Поряд з тим, рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено який саме розмір орендної плати повинен був сплатити відповідач та не надано належних доказів виставлення йому рахунків для здійснення відповідних платежів, з огляду на що, вимогу позивача про стягнення з відповідача орендної плати суд визнав безпідставною. Крім того, оскільки факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань та факт існування заборгованості по договору позивачем не доведено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3483,95 грн. - пені, 788,70 грн. - 3% річних та 15455,71 грн. - інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2015 року по справі №914/2508/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі та стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» 46911,90 грн. Зокрема, вказує, що попри відсутність підписаного обома сторонами акту приймання-передачі об'єкту оренди, ФОП ОСОБА_4 фактично користувалась орендованим приміщенням, що підтверджується, зокрема, оплатою орендної плати та комунальних платежів в розмірі 21000 грн. платіжним дорученням №1 від 07.11.2013 року. Поряд з тим, зазначає про визначення розміру орендної плати, виходячи з рахунків на оплату (з травня по жовтень 2013 року), що долучені до позовної заяви, а відсутність доказів отримання таких рахунків відповідачем, на думку скаржника, не може бути підставою для визнання їх як неналежних доказів.

У доповненнях до апеляційної скарги (б/н від 26.10.2015 року) скаржник зазначив, що розмір орендної плати визначався ним у відповідності до п.п.3.1, 3.2, 3.3 договору оренди №15 від 14.11.2012 року, а сплачені відповідачем 21000 грн. не можуть вважатись гарантійним платежем, що передбачений п.3.10 договору оренди, оскільки за умовами даного пункту, гарантійний платіж повинен сплачуватись на протязі 10-ти днів після підписання акту приймання-передачі приміщення, який сторонами не був підписаний, а вказана сума сплачена відповідачем через рік після підписання договору.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2015 року по справі №914/2508/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі та стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» 46911,90 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н та б/д). Зокрема, вказував, що враховуючи положення ст.ст.180, 284 ГК України, договір оренди №15 від 14.11.2012 року не може вважатися укладеним, а відповідно таким, що створює будь-які правові наслідки, оскільки, сторонами не погоджено розміру орендної плати, яку орендар повинен сплачувати за об'єкт оренди. Поряд з тим, зазначив, що договір №15 від 14.11.2012 року є попереднім договором, а сплата 21000 грн., проведена відповідачем за користування з травня по жовтень включно приміщенням, що є об'єктом договору оренди. За словами представника відповідача, рахунки, які містяться у матеріалах справи на адресу відповідача не надсилались та не вручались останньому особисто. З огляду на наведене, вважає рішення суду першої інстанції про відмову в позові законним та обґрунтованим.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін (в тому числі скаржника), розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Етол-Україна» (в тексті договору - орендодавець), (згідно протоколу №1 від 27.01.2014 року загальних зборів товариства найменування змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна») та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 (в тексті договору - орендар) укладено договір оренди №15, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1, орендодавець передає а орендар приймає в строкове платне користування торгове приміщення згідно плану-схеми та акту приймання - передачі у торговому комплексі «Галерея», що знаходиться за адресою м. Трускавець, вул. Шевченка,14, для використання під торгівлю чоловічим взуттям та супутніми аксесуарами з умовою доповнення асортименту товарів іншими брендами не більше 20% від загальної кількості одиниць товарів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» звернулось до господарського суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 46911,90 грн., з яких: 27183,54 грн. - основний борг за договором оренди №15 від 14.11.2012 року, 3483,95 грн. - пені, 788,70 грн. - 3% річних та 15455,71 грн. - інфляційних втрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТзОВ «НТД-Україна» стверджує, що за умовами договору оренди №15 від 14.11.2012 року, відповідач отримав в строкове платне користування торгове приміщення в торговому центрі, що знаходиться за адресою: м. Трускавець, вул. Шевченка,14, користувався ним, однак, всупереч умов договору не оплатив у встановлені строки виставлені йому рахунки за період з травня по жовтень 2013 року.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст.765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Так, у пункті 2.1 Договору сторони погодили, що орендар вступає у платне строкове користування об'єктом оренди у термін визначений в договорі, але не раніше дати підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди, який є невід'ємною частиною договору.

При цьому, обов'язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає об'єкт оренди іншій стороні договору (п.2.5 Договору).

Серед обов'язків орендодавця, погоджених сторонами у розділі 5 Договору, зазначено і обов'язок не пізніше 10 робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі, передати орендарю в оренду об'єкт оренди.

З огляду на наведене, враховуючи умови укладеного між сторонами договору, фактичне виникнення між сторонами відносин щодо оренди майна пов'язане із безпосередньою передачею об'єкта оренда орендарю за актом приймання-передачі.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься акт приймання-передачі від 12.05.2013 року, який не підписаний з боку орендаря, відтак, не може вважатись належним доказом, в розумінні ст.34 ГПК України, щодо передачі майна в оренду. В матеріалах справи також відсутні будь-які докази надіслання такого акту орендарю для його підписання чи вручення йому особисто.

З огляду на наведене, враховуючи, що орендар зобов'язався передати об'єкт оренди орендарю лише після підписання акту приймання - передачі орендарем, а останній вважається таким, що вступив у платне строкове користування об'єктом оренди не раніше дати підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди, беручи до уваги, що підписаний обома сторонами акт приймання-передачі до матеріалів справи не долучено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі майна в оренду відповідачу.

Крім того, згідно з ч.2 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Аналогічні за змістом положення містяться у частині 1 ст.638 ЦК України.

Частиною 3 ст.180 ГК України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За змістом ч.2 ст.189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору та зазначається в договорі в гривнях.

Поряд з тим, статтею 284 ГК України передбачено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди, строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Так, у пунктах 3.5, 3.6 Договору орендар зобов'язався здійснювати орендну плату та комунальні платежі, які включають вартість електроспоживання (за показником індивідуального лічильника об'єкта оренди та частки за загальним показником торгового центу), водопостачання, водовідведення, газоспоживання, забезпечення роботи та сервісного обслуговування системи охорони, забезпечення роботи адміністративного персоналу, прибирання (зовнішнє, внутрішнє), сервісне обслуговування ескалаторів, систем опалення, кондиціювання, вентиляції, вивіз сміття, облагородження прибудинкової території, сезонні святкові декорації, оплата джерел зв'язку (телефонна лінія, WI-FI Інтернет) та інші платежі, що забезпечують функціонування та обслуговування торгового центру. Величина комунальних платежів є змінна та носить сезонний характер, проте, не повинна перевищувати суму, еквівалентну 10 доларів за метр квадратний за курсом гривні до долару США, встановленого на дату виставлення рахунку за курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку.

Згідно з п.3.3 Договору орендар сплачує орендну плату, яка визначена у гривнях відповідно до 3.1 договору.

Пунктом 3.9 Договору передбачено, що орендна плата розраховується на підставі п.3.1 за формулою, що наведена в Додатку 4.

Відповідно до п.3.1 Договору для об'єкта оренди загальною площею 43,4 метри квадратні сторони узгодили ставку орендної плати в розмірі (не зазначено) грн., в т.ч. ПДВ за кожен місяць оренди. Сторони дійшли згоди про встановлення для ставки орендної плати грошового еквіваленту в іноземній валюті. Як еквівалент (не зазначено) грн., сторони приймають 25 доларів США за курсом продажу долара США на міжбанківському валютному ринку, що становить (не зазначено) грн. за 1 дол. США.

Слід відмітити, що додаток №4, про який йдеться у п.3.1 Договору в матеріалах справи відсутній.

З наведеного вбачається, що сторони не дійшли згоди про ціну договору, а саме: розмір орендної плати, яку зобов'язаний сплачувати орендар.

Щодо долучених до матеріалів справи рахунків (за період з травня по жовтень 2013 року), колегія суддів зазначає, що відповідно до п.3.7 Договору орендар проводить оплату орендних та комунальних платежів на поточний рахунок орендодавця, шляхом щомісячних перерахувань або іншим не забороненим законодавством України способом, на підставі виставлених орендодавцем рахунків протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту виставлення рахунку. Рахунок виставляється орендодавцем щомісячно до 10 числа кожного місяця.

Судом встановлено, що позивачем не доведено факту виставлення вказаних рахунків відповідачу, оскільки позивач не подав доказів про вручення таких рахунків відповідачу особисто чи надіслання йому поштовим зв'язком. Докази отримання відповідачем зазначених рахунків в матеріалах справи відсутні. Рахунки на оплату, долучені до позовної заяви, підписані лише позивачем та не містять будь-яких відміток про їх отримання відповідачем.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що позивачем не доведено факту погодження сторонами однієї з істотних умов договору - ціни (орендної плати), а також відсутність доказів, що підтверджували б отримання відповідачем рахунків на оплату, що знаходяться у матеріалах справи, колегія суддів вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в розмірі 27183,54 грн., безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Разом з тим, факт проплати відповідачем 07.11.2013 року суми 21000 грн. в якості оплати за послуги згідно договору №15 від 14.11.2012 року, не свідчить про погодження між сторонами конкретного розміру орендної плати, оскільки з вказаної проплати не можливо встановити за який саме період вона проведена. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що зазначена сума оплачена позивачу за послуги щодо користування приміщенням за період з травня по жовтень, однак, враховуючи, що сторонами у договорі не погоджено конкретного розміру орендної плати, а рахунки, що містяться у матеріалах справи відповідачу не виставлялись, колегія суддів вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки, зазначені в позовній заяві суми орендної плати встановлено орендодавцем в односторонньому порядку без погодження ціни договору з орендарем.

Крім основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача за неналежне виконання договірних зобов'язань 3483,95 грн. - пені, 788,70 грн. - 3% річних та 15455,71 грн. інфляційних втрат.

В даному випадку, з огляду на те, що судом визнано вимогу позивача про стягнення основного боргу за договором оренди необґрунтованою та не доведеною, вимога про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат також не підлягає задоволенню, у зв'язку з відсутністю підстав для їх нарахування.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем такі обставини не доведено.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 46911,90 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та спростовуються рішенням суду першої інстанції.

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2015 року по справі №914/2508/15 прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.09.2015 року по справі №914/2508/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/2508/15 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 16.12.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.