КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа№ 910/17231/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі Грабінській Г.В.

За участю представників:

від позивача: Бородкін Д.І.

від відповідача: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2015р.

у справі №910/17231/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій»

до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

про стягнення 97 576,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Інститут розвитку передових технологій» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про стягнення з останнього інфляційних витрат у розмірі 89 751,80 грн., 3% річних у розмірі 7 824,29 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2015р. позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» задоволені повністю, стягнуто з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь позивача 7 824,29 грн. 3% річних, 89 751,80 грн. інфляційних витрат, 1 952,52 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2015р. в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 18 544,98 грн. та 3% річних у розмірі 2 491,14 грн. та в цій частині відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Також, як вказує апелянт, судом не було з'ясовано повно та всебічно обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Скаржник зазначає про те, що господарським судом було стягнуто зайво суми інфляційних витрат та 3% річних за період з 23.07.2014р. по 02.10.2014р.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Інститут розвитку передових технологій», надав до матеріалів справи письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким просить залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2105р., у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Позивач зазначає, що господарський суд правильно встановив період розрахунку інфляційних витрат та 3% річних, з огляду на що прийняв законне рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015р. апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 16.11.2015р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. розгляд справи було відкладено відповідно до ст. 77 ГПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

07.12.2015р. представник відповідача повторно не з'явився в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від представника відповідача до суду не надходило.

Судова колегія апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, враховуючи при цьому, що в матеріалах справи наявні всі необхідні докази для розгляду спору, а також те, що явка представників сторін у судове засідання не визнавалась обов'язковою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

05.10.2011р. між Приватним акціонерним товариством "Інститут розвитку передових технологій", як орендодавцем, та Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, як орендарем, був укладений Договір оренди нежилого приміщення №05-10/11, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежилі приміщення, які розташовані у двоповерховій будівлі за адресою: м. Київ, вул. Ливарська, 1, під літерою "А", загальною площею 1008,4 кв.м.

У відповідності до п. 2.1 Договору оренди приміщення, зазначене в п.1.1 цього Договору, повинно бути передане орендодавцем та прийняте у строкове платне користування орендарем 05.10.2011р.

Відповідно до п. 2.4 Договору оренди кінцевою датою повернення приміщення є 05.09.2014р., а у випадку дострокового розірвання або відмови від договору - не пізніше дати, зазначеної в угоді про розірвання чи повідомленні про відмову від договору.

Згідно з п. 3.3. Договору оренди орендна плата вноситься орендарем щомісячно авансовими платежами, але не пізніше 5 числа поточного місяця, шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця суми вартості орендованих за договором приміщень.

У п. 3.4 Договору оренди зазначено, що факт використання орендованих приміщень у поточному місяці підтверджується актом надання послуг, який підписується сторонами в останній день поточного місяця.

Відповідно до Протоколу узгодження договірної ціни від 17.12.2012р. розмір договірної плати за оренду 1 кв.м. за один календарний місяць становить 247,61 грн., у тому числі ПДВ, а загальна вартість оренди орендованих за договором приміщень становить 249 687,91 грн., у тому числі ПДВ.

Пунктом 1 Додаткової угоди № 2 від 17.12.2012р. внесено зміни до п. 2.4. Договору оренди та узгоджено 31.08.2014р. новою кінцевою датою повернення приміщення. Орендна плата за договором встановлюється в національній валюті України, а розмір орендної плати за повний календарний місяць визначається у Протоколі узгодження договірної ціни, що є невід'ємною частиною Договору.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежилі приміщення, які розташовані у двоповерховій будівлі за адресою: м. Київ, вул. Ливарська, 1, під літерою "А", загальною площею 1008,4 кв.м., що підтверджується Актом приймання - передачі приміщення від 05.10.2011р.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 824,29 грн. та інфляційних витрати у розмірі 89 751,80 грн. за період з 23.07.2014р. по 03.03.2015р., нарахованих на заборгованість за Договором оренди нежилого приміщення №05-10/11 від 05.10.2011р., що була визначена рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2014р. у справі №910/15211/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2015р., та не була сплачена вчасно.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2014р. у справі №910/15211/14, що було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2015р., позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України були задоволені повністю, стягнуто з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на користь Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" основний борг у розмірі 426 885,78 грн., 3% річних у розмірі 9 688,51 грн., пеню у розмірі 48 860,49 грн., інфляційні у розмірі 53 838,46 грн.

Як вбачається з копії позовної заяви та розрахунку заборгованості до неї, при зверненні Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» до суду з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України заборгованості за Договором оренди нежилого приміщення №05-10/11 від 05.10.2011р., позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період прострочки з 06.10.2013 р. по 22.07.2014 р. та інфляційні за період з 06.10.2013 р. по 22.07.2014 р.

В рішенні Господарського суду м. Києва від 01.10.2014р. у справі №910/15211/14 зазначено про обґрунтований розрахунок позивача 3% річних та інфляційних та задоволення цієї частини позовних вимог у повному обсязі.

Отже, 3% річних та інфляційні витрати у справі №910/15211/14 були стягнуті судом за період з 06.10.2013р. по 22.07.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2014р. у справі №910/15211/14 було виконано Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у повному обсязі 03.03.2015р.

Відповідно до норм статей 598 - 609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України не забороняють звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.10.2014р. у справі №910/15211/14, яке набрало законної сили, було встановлено факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором оренди нежилого приміщення №05-10/11 від 05.10.2011р. та факт наявності боргу відповідача перед позивачем.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 426 885,78 грн. є підставою для нарахування на цю заборгованість 3% річних та інфляційних витрат за період прострочки виконання грошового зобов'язання з 23.07.2014 року по день фактичного виконання рішення суду - 03.03.2015 року.

При цьому судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань").

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних на суму 7 824,29 грн. та інфляційних витрат на суму 89 751,80 грн., апеляційний господарський суд відмічає, що ці нарахування є арифметично правильними та такими, що здійснені на підставі норм чинного законодавства України (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума 3% річних 7 824,29 грн. та сума інфляційних витрат 89 751,80 грн.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2015р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2015р. у справі №910/17231/15 залишити без змін.

3. Справу №910/17231/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця