ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015р. Справа №914/3810/15

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Білані О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Привокзальний» ринок, м.Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів

про виселення із нежитлового приміщення та стягнення заборгованості

За участю представників:

від позивача: Магировський Ю.А. - представник;

від відповідача: не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутнього представника позивача в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Привокзальний» ринок до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення з нежитлових приміщень, позначених в технічному паспорті БТІ за НОМЕР_2, площею 20,8м.кв. в будівлі під літ.«А-2», які знаходяться на території Привокзального ринку по АДРЕСА_1 та стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 31319грн. 00коп., пені у розмірі 8855грн. 97коп., неустойки в розмірі 11373грн. 00коп., інфляційних втрат в розмірі 10362грн. 22коп. та 3% річних у розмірі 861грн. 84коп.

Ухвалою суду від 04.11.2015р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 17.11.2015р. З метою повного і всестороннього з'ясування всіх обставин спору, для забезпечення принципу змагальності, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, а також враховуючи невиконання сторонами в повному обсязі вимог попередньої ухвали суду, розгляд справи відкладався до 30.11.2015р.

30.11.2015р. представник позивача, через канцелярію суду подав заяву (вх.№5581/15 від 30.11.2015р.) про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що під час подання позовної заяви, позивачем помилково були нараховані штрафні санкції, без врахування часткових оплат відповідачем, тому зменшує позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3337грн. 69коп., неустойку в розмірі 11373грн. 00коп., інфляційних втрат у розмірі 9057грн. 11коп. та 3% річних в розмірі 750грн. 10коп. Дана заява прийнята судом та розгляд справи проводиться із врахуванням позовних вимог, визначених у цій заяві.

В судове засідання 30.11.2015р. представник позивача явку забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та в заяві (вх.№5581/15 від 30.11.2015р.) про зменшення розміру позовних вимог і просить суд позов задоволити. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 01.10.2010р. між ТзОВ «Привокзальний» ринок та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено угоду НОМЕР_2 «Про надання в користування підвально-складського приміщення». 01.11.2012р. між ТзОВ «Привокзальний» ринок та ФОП ОСОБА_1 укладено додаток №2 до угоди НОМЕР_2, яким внесено зміни до угоди щодо оплати витрат на утримання складського приміщення та витрат на спожиту електроенергію. Враховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 за період з березня 2014 року по 19.10.2015р. не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання щодо сплати відповідних платежів за користування даного складського приміщення, у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 31319грн. 00коп., тому 07.05.2015р. ТзОВ «Привокзальний» ринок скеровувало ФОП ОСОБА_1 лист-вимогу №141 про сплату вказаної суми заборгованості, а також про те, що дана угода вважається розірваною в односторонньому порядку з ініціативи ТзОВ «Привокзальний» ринок на п'ятий день після отримання даної вимоги-повідомлення (копія підтверджуючого документу про скерування листа-вимоги додається). Однак, ФОП ОСОБА_1 на лист-вимогу про сплату заборгованості за надане ТзОВ «Привокзальний» ринок в оренду складське приміщення не виконано, не надано жодної відповіді та продовжує незаконно користуватися ним. Крім цього, за неналежне виконання ФОП ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань нараховано пеню, неустойку, інфляційні втрати та 3% річних.

В судове засідання 30.11.2015р. відповідач явки повноважного представника не забезпечив, будь-яких пояснень на вимогу суду по суті заявлених позовних вимог не надав, позовні вимоги не оспорив, вимоги попередніх ухвал суду не виконав. Причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується реєстрами вихідної кореспонденції, внесенням до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвал суду. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача, станом на 30.11.2015р. не поступало.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із внесеними змінами і доповненнями) в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75ГПК України.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

Позивач у позовній заяві зазначив, що право власності на підвально-складське приміщення, позначеним в технічному паспорті БТІ за НОМЕР_2, площею 20,8м.кв. в будівлі під літ.«А-2», які знаходяться на території Привокзального ринку по АДРЕСА_1, що підтверджується договором №2315 купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 24.07.2009р., актом приймання-передачі №2315від 21.09.2009р. та Витягом №24139355 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.10.2009р.

01.10.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Привокзальний» ринок (сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сторона 2) укладено угоду НОМЕР_2 про надання в користування підвально-складського приміщення.

Відповідно до п.1 угоди НОМЕР_2 від 01.10.2010р. сторона 1 надає, а сторона 2 приймає в користування підвально-складське приміщення площею 20,8кв.м. для зберігання продуктів харчування.

Пунктами 2-3 угоди НОМЕР_2 від 01.10.2010р. встановлено, що сторона 2 відшкодовує стороні 1 витрати на утримання складського приміщення із розрахунку 90,64грн. за 1м.кв. площі. Загальна сума платежу по угоді становить 1885,31грн. в місяць.

01.11.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Привокзальний» ринок та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено додаток №2 від 01.11.2011р. до угоди НОМЕР_2, в якому внесено зміни до даної угоди, виклавши п.п.1-3 в наступній редакції: «сторона 1 надає, а сторона 2 приймає в користування підвально-складське приміщення площею 20,8кв.м. для зберігання продуктів харчування. Сторона 2 відшкодовує стороні 1 витрати на утримання складського приміщення із розрахунку 91,13грн. за 1м.кв. площі. Загальна сума платежу по угоді становить 1895,50грн. в місяць».

У п.4 угоди НОМЕР_2 від 01.10.2010р. передбачено, що сплату платежів сторона 2 проводить внесенням готівки в касу сторони 1 або в безготівковому порядку щомісячно в термін до 5-го числа. Сторона 2 зобов'язана у встановлений термін сплачувати передбачені цією угодою платежі (пп.«в» п.7 даної угоди).

У пунктах 16, 17 угоди НОМЕР_2 від 01.10.2010р. визначено, що термін дії угоди встановлюється з дати її укладення по 31.12.2010р. включно. По закінченню терміну дії Угоди і при відсутності заперечень у жодної зі сторін угода може бути продовжена.

Згідно із пп.б п.15 угоди НОМЕР_2 від 01.10.2010р. дана угода може бути розірвана в односторонньому порядку з ініціативи сторони 1 із письмовим повідомленням сторони 2 за 5 днів: у випадку невиконання стороною 2 зобов'язань що передбачені цією угодою; при несплаті або несвоєчасній сплаті платежів, передбачених даною угодою; при невикористанні стороною 2 підвально-складського приміщення без поважних причин протягом 10-ти календарних днів; при передачі підвально-складських приміщень в користування 3-ім особам; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пп.ж п.7 угоди НОМЕР_2 від 01.10.2010р. сторона 2 зобов'язана при розірванні даної угоди негайно звільнити займане підвально-складське приміщення.

Позивач зазначає, що відповідач за період з березня 2014 року по 19.10.2015р. здійснював оплату орендних платежів, лише частково, внаслідок чого у відповідача за вказаний період виникла заборгованість в сумі 31319грн. 00коп.

14.05.2015р. позивач на адресу відповідача надіслав вимогу №141 від 07.05.2015р. про звільнення приміщень, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист від 14.05.2015р., в якій зазначено, що угодаНОМЕР_2 від 01.10.2010р. є розірваною в односторонньому порядку через 5 календарних днів з дня отримання даного повідомлення про розірвання угоди (або відмови від отримання, неотримання поштового відправлення із даним повідомленням у відділенні поштового зв"язку) у зв'язку із виникненням із несплатою та несвоєчасною сплатою орендної плати, у період з березня 2014 року по травень 2015 року по угоді НОМЕР_2 від 01.10.2010р. У даній вимозі позивач вимагав від відповідача протягом п'яти календарних днів сплатити заборгованість та звільнити орендоване підвально-складське приміщення. Дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Як встановлено судом, згідно представлених банківських виписок відповідачем за спірний період здійснено оплату орендних платежів, на загальну суму 8724грн. 43коп., що підтверджується банківськими виписками від 06.03.2014р. на суму 1895грн. 50коп. (оплата за березень 2014 року), від 12.03.2014р. на суму 1333грн. 43коп. (оплата за березень 2014 року), від 28.04.2014р. на суму 1895грн. 50коп. (оплата за квітень 2014 року), від 10.06.2015р. на суму 2000грн. 00коп. (оплата за лютий-червень 2015 року), від 26.08.2015р. на суму 800грн. 00коп. (оплата за серпень 2015 року), від 12.11.2015р. на суму 800грн. 00коп. (оплата за вересень-жовтень 2015 року).

Оскільки договором оренди не передбачено можливості нарахування орендної плати та загальних платежів після розірвання договору, то у позивача є правові підстави для нарахування орендної плати та загальних платежів лише до моменту розірвання договору, тобто до закінчення 5 денного строку після письмового повідомлення №141 від 07.05.15р., яке скероване 17.05.15р на адресу відповідача. Відтак, стягненню підлягає орендна плата розрахована до припинення орендних правовідносин, а здійснені відповідачем платежі після настання даного сттроку, підлягають зарахованню в рахунок погашення заборгованості, яка утворилась до моменту розірвання договору.(Дана позиція суду узгоджується із позицією викладеною у Постанові Вищого господарського суду, від 01.04.2015, № 910/22954/14). Тому фактична сума заборгованрсті з орендної плати складає 18974,32грн. (27698,75 -8724,43).

В силу ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч.1ст.782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.Доказів в підтвердження оплати відповідачем орендних платежів за період з травня 2014р. по грудень 2014 року, сторонами не представлено.

Згідно із ч. 2 ст. 782 ЦК України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

За приписами ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У пункті 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 „Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Станом на день прийняття рішення, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів повернення об'єкта оренди, та сплати заборгованості по орендній платі не представлено.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У позовній заяві позивачем на підставі ч.3 ст.549 ЦК України та ч.1 ст.230, ч.6 ст.231 ГК України, проведено нарахування відповідачу пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період з травня 2015 року по липень 2015 року в розмірі 3337грн. 69коп.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання основного зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.258 ЦК України).

Як вбачається із умов укладеної угоди НОМЕР_2 від 01.10.2010р., даною угодою сторони не дійшли згоди щодо порядку та розміру нарахування пені за прострочення оплати та не визначили спосіб забезпечення виконання зобов'язання в угоді. Відтак, позовні вимоги щодо стягнення пені заявлено безпідставно та задоволенню не підлягають. Отже, у задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 3337грн. 69грн. належить відмовити.

Згідно із ч.2 ст.785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день прийняття рішення суду, доказів повернення відповідачем позивачу об'єкта оренди не представлено, отже підставним є нарахування позивачем неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Тому, позивачем підставно проведено нарахування неустойки за період з 21.07.2015р. по 01.11.2015р. в сумі 11373грн. 00коп. Розрахунки долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 9057грн. 11коп. за період з травня 2014 року по червень 2015 року та 3% річних в розмірі 750грн. 10коп. за період з травня 2014 року по жовтень 2015 року (розрахунки наявні в матеріалах справи).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача, щодо виселелення із орендованих приміщень, та вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 18974,32грн., неустойки в розмірі 11373грн. 00коп., інфляційних втрат у розмірі 9057грн. 11коп. та 3% річних в розмірі 750грн. 10коп. є обґрунтованими, не спростованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог належить відмовити.

Судовий збір необхідно віднести на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог, відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 22, 33-35, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Виселити Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер ДРФО НОМЕР_1) з нежитлових приміщень, позначених в технічному паспорті БТІ за НОМЕР_2, площею 20,8м.кв. в будівлі під літ.«А-2», які знаходяться на території Привокзального ринку по АДРЕСА_1.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер ДРФО НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Привокзальний» ринок (79018, м.Львів, вул.А.Горської, 2, ) 18974грн.32коп. - заборгованості з орендної плати, 11373грн. 00коп. - неустойки, 9057грн. 11коп. - інфляційних втрат, 750грн. 10коп. - 3% річних, 1820грн.32коп. судового збору.

4. Накази видати відповідно до ст.116 ГПК України.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Суддя Іванчук С.В.

Повне рішення складено 07.12.2015р.