ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа № 922/2375/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т.В., суддя Гребенюк Н.В.,

при секретарі Томіній І.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. № 24-93 від 18.04.2014р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 38-4055/391 від 27.10.2010р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційні скарги відповідача (вх. № 5061 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2015 р. у справі № 922/2375/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,

про стягнення коштів в сумі 83364973,28 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.05.2014 року у справі №922/2375/15 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 54336657,10 грн. основного боргу, 11200753,17 грн. пені, 1356753,80 грн. 3% річних, 16470809,21 грн. інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 73080,00грн.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір пені на 86,4%, стягнувши її у розмірі 1523302,43 грн. замість 11200753,17 грн., тобто зменшивши розмір пені на 9677450,74 грн. Апелянт вказав, що перерахування коштів за природний газ ПАТ "НАК "Нафтогаз України" здійснюється відповідно до Порядку розподілу коштів з урахуванням встановлених нормативів перерахування коштів і КП "Харківські теплові мережі" ніяким чином не впливає на перерахування коштів, що надійшли як плата за теплову енергію та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, на рахунок відповідача за використаний природний газ. Тому, відповідач і клопотав про зменшення пені на 86,4% - на обсяг спожитої населенням теплової енергії у процентному співвідношенні, але наведені обставини, на думку апелянта, не були враховані судом першої інстанції.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.12.2013 р. між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, укладено договір №1908/14-БО-32 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з пунктом 2.1. договору позивач передає відповідачу з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. газ обсягом до 109330 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

В п. 3.4. договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати позивачеві підписані та скріплені печатками відповідача та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому визначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачу та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з розділом 11 договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач протягом січня 2014 р. - грудня 2014 р. поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 271633951,77грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 40685635,54грн., від 28.02.2014 на суму 42314813,39грн., від 31.03.2014 р. на суму 26782798,77грн., від 30.04.2014 р. на суму 18571153,45грн., від 31.05.2014 р. на суму 2051963,58грн., від 30.06.2014 р. на суму 595042,96грн. від 31.07.2014 р. на суму 444204,00грн., від 31.08.2014 р. на суму 424790,69грн., від 30.09.2014 р. на суму 913693,56грн., від 31.10.2014 р. на суму 10368979,06грн., від 30.11.2014 р. на суму 50305294,72грн., від 31.12.2014 р. на суму 78175582,05грн. Дані акти підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

Відповідач за поставлений природний газ розрахувався частково, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 54336657,10грн.

Згідно статті 526 ЦК України та частини 1 статті 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи викладене та те, що відповідач не оспорює обсяг отриманого природного газу та визнав суму заборгованості, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 54336657,10грн. є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. Договору у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. умов цього договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача на свою користь пені в розмірі 11200753,17грн.

Відповідач розміру штрафних санкцій та правильності здійсненого позивачем розрахунку не оспорив, однак подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 86,4 %.

Суд першої інстанції відхилив дане клопотання з посиланням на те, що норми чинного законодавства не передбачають можливості зменшення розміру штрафних санкцій у процентному співвідношенні до обсягу спожитої населенням теплової енергії. Також, суд першої інстанції зазначив, що зменшення вказаної суми пені на 86,4% створить несприятливі умови для господарської діяльності позивача, який, в свою чергу, не буде мати можливості належним чином виконувати зобов'язання перед своїми контрагентами, у тому числі й через неповні та несвоєчасні платежі з боку відповідача за договором.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Як зазначив відповідач, тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. На протязі останніх років господарської діяльності підприємства заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень.

Відповідно до статуту підприємства відповідача предметом діяльності КП "Харківські теплові мережі" є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998р. № 1407 (із змінами, внесеними рішенням від 30.09.2003р. № 946) КП "Харківські теплові мережі" є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Надмірно великі суми штрафних санкцій, джерел покриття яких у КП "Харківські теплові мережі" немає, може привести до численних аварій у зв'язку з недостачею коштів на ремонт і заміну трубопроводів, строк експлуатації яких давно минув.

Згідно наданої відповідачем довідки, станом на 01.04.2015р. загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 1628,3 млн грн., у тому числі заборгованість населення 967,5 млн грн., бюджетних установ 442,3 млн грн., госпрозрахункових підприємств 150,4 млн грн., заборгованість місцевого бюджету з субсидій та пільг 68,1 млн грн.

Законом України "Про тимчасову заборону стягненні пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" № 486/96 від 13.11.1996р. до 01.01.2011р. було заборонено нараховувати і стягувати із громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, що не ініціювало проведення оплат та позбавляло КП "Харківські теплові мережі" джерела погашення по штрафних санкціях. Законом України "Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" дозволяється реструктуризувати заборгованість за комунальні послуги строком до п'яти років. З наданої відповідачем довідки вбачається, що станом на 01.04.2014р. сума реструктуризованої заборгованості складає 91,0 млн грн.

Також, відповідачем надано до матеріалів справи баланс підприємства на 31.12.2014р., в якому відображені збитки підприємства, які складають 18,8 млн грн.

Враховуючи вищевикладене та виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України та на підставі п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, а також, враховуючи обставини саме по цій справі, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення заяви відповідача, вважаючи даний випадок винятковим, та зменшення належної до стягнення пені на 50% до 5 600 376,55 грн. ОСОБА_2 більш, судова колегія враховує інтереси обох сторін та зменшує розмір пені на 50%, а не як просив відповідач на 86,4%.

Дана позиція узгоджується з висновками, викладеними в постановах Вищого господарського суду України у справі № 922/2663/14 від 04.11.2014р., у справі № 922/3209/13 від 21.11.2013р.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми позивачем нараховано відповідачу 3% річних та інфляційні втрати. Відповідач ці позовні вимоги не оспорив, іншого розрахунку відповідних сум не надав.

Враховуючи правильність наданого позивачем розрахунку вищевказаних сум, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення 1356753,80 грн. 3% річних та 16470809,21 грн. інфляційних втрат.

На підставі вищевикладеного, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в матеріалах справи частково, а тому, рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2015 р. у справі № 922/2375/15 підлягає скасуванню частково, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2015 р. у справі № 922/2375/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2015 р. у справі № 922/2375/15 скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 5 600 376,55 грн. та судового збору в сумі 4 969,44 грн. і прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити в сумі 5 600 376,55 грн. пені та 68 110,56 грн. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, Код ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11, Код ) 2 484,72 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 14.12.2015 р.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.