ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р.Справа № 922/5927/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєву А.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства " Богодухівжитло" виконкому Богодухівської міської ради Харківської області, м. Богодухів Харківської області
до Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
про стягнення 61029,25 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 680 від 04.11.2015 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 01-42юр/3633 від 12.05.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Богодухівжитло" виконкому Богодухівської міської ради Харківської області, м. Богодухів Харківської області 04.11.2015 року (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків, про стягнення 69052,42 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 0502 від 31.03.2011 року, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу в розмірі 55692,44 грн., індекс інфляції в розмірі 1751,08 грн. та 3 % річних в розмірі 11608,90 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.11.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/5927/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 17 листопада 2015 року о 15:20.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 листопада 2015 року задоволено усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та розгляд справи № 922/5927/15 відкладено на 24 листопада 2015 р. о 12:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 листопада 2015 року клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 47293) задоволено та розгляд справи № 922/5927/15 відкладено на 07 грудня 2015 р. о 10:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

07.12.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла уточнена позовна заява (вх. № 48976), в якій позивач зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 49385,61 грн., індексі інфляції в розмірі 1751,08 грн., 3 % річних в розмірі 9892,56 грн., всього - 61029,25 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

07.12.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшов супровідний лист (вх. № 48975) з розрахунком, який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги з врахування поданої 07.12.2015 р. підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в призначене судове засідання з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у наданому раніше відзиві на позовну заяву.

Господарський суд, дослідивши подану позивачем уточнену позовну заяву (вх. № 48976), виходить з наступного.

Згідно з приписами ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.11., п. 3. 12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач.

Отже, розглянувши подану позивачем уточнену позовну заяву (вх. № 48976), господарський суд розцінює її як зменшення розміру позовних вимог, приймає її до розгляду та розглядатиме справу в подальшому з його врахуванням.

За висновками суду, матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим господарська справа № 922/5927/15 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, господарський суд встановив наступне.

Між позивачем - КП "Богодухівжитло" виконкому Богодухівської міської ради (власник) та Акціонерною Компанією "Харківобленерго" (користувач) було укладено Договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 0502 від 31 березня 2011 року (далі - Договір, т.с. І а.с. 18-23), відповідно до умов п.1.1. якого, власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 1.2. вищевказаного Договору, передача електричної енергії забезпечується відповідно до додатка "Однолінійна схема", наданого Власником мереж з обов'язковим зазначенням місць встановлення, типів марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначеної в "Актах розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" (додаток до договору постачання електроенергії).

Відповідно до умов п. 4.1. Договору, відповідач (користувач) зобов'язався здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з додатком "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж".

Згідно з п.7.1. Договору, сторони погодили та встановили, що розрахунковим вважається період з 1 числа поточного місяця та такого самого числа наступного місяця.

Відповідно до п.7.2. Договору, вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається згідно з додатками "Кошторис обґрунтованих витрат та "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж розробленими відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 N 691 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за N 732/15423.

Згідно з п. 7.3. Договору, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі наданих послуг" десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошував, що відповідач, в порушення умов п. п.7.1. Договору розрахунки за надані позивачем послуги здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, на підставі чого, у відповідача перед позивачем станом на 01.09.2015 року утворилась заборгованість, яка, з урахуванням прийнятої 07.12.2015 р. судом уточненої позовної заяви, становить 49385,61 грн. за період з червня 2014 р. по серпень 2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, господарський суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту неналежного виконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг за договором про спільне використання технологічних мереж № 0502 від 31.03.2011 р., у зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню повністю.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором про спільне використання технологічних мереж № 0502 від 31.03.2011 р., позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 9892,56 та інфляційні втрати у розмірі 1751,08 грн. за період прострочення вказаний у розрахунку доданому до позовної заяви.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", стосовно того, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем нарахування індексу інфляції, який за розрахунком позивача становить 1751,08 грн., господарський суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Перевіривши надані позивачем нарахування 3 % річних, які за розрахунком позивача становлять 9892,56 грн., господарський суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки нарахований невірно, тому, виходячи з вищевикладеного, задоволенню підлягає сума 3 % річних в розмірі 994,42 грн. в іншій частині суд відмовляє, у зв'язку з невірним нарахуванням.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за майновий характер спору в даному разі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , р/р НОМЕР_1 в ПАТ "МегаБанк", МФО 351629) на користь Комунального підприємства "Богодухівжитло" виконкому Богодухівської міської ради Харківської області (Харківська область, м. Богодухів, вул. Міліцейська, 2 , р/р 76 в ТВБВ 10020/0403 філія ХОУ ВАТ "Ощадбанк", м. Харків, МФО 351823) - 49385,61 грн. заборгованості; 1751,08 грн. інфляційних, 994,42 грн. 3 % річних; 1040,41 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 14.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_3