ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.15р. Справа № 904/6461/15

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Волошинові Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Міського комунального підприємства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", м. Дніпропетровськ

про стягнення суми основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу в розмірі 197722463грн.88коп., пені в розмірі 21101090грн.94коп., 3% річних в розмірі 4733144грн.12коп. та суми інфляційної складової в розмірі 53744573грн.05коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. №14-167 від 11.06.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_2, дов. №1225 від 12.06.2015р.

В судових засіданнях від 25.11.2015р. та від 08.12.2015р. було оголошено перерву до 08.12.2015р. та до 16.12.2015р. відповідно, в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" з позовом про стягнення суми основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу в розмірі 197722463грн.88коп., пені в розмірі 21101090грн.94коп., 3% річних в розмірі 4733114грн.12коп. та суми інфляційної складової в розмірі 53744573грн.05коп.

В обґрунтування заявлених вимог Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі - продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р. в частині оплати поставленого природного газу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2015р. порушено провадження у справі. Справа призначалась до розгляду в судових засіданнях на 11.08.2015р., 25.11.2015р., 08.12.2015р. та 16.12.2015р.

31.07.2015р. на адресу господарського суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним договір купівлі-продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2015р. зустрічний позов Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" залишений без розгляду, в порядку статті 63 Господарського кодексу України.

25.11.2015р. відповідач заявив клопотання про призначення судової експертизи, на вирішення якої поставити питання - ким виконаний підпис від імені директора Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на актах приймання - передачі природного газу, які відсутні у відповідача та встановити достовірність печатки відповідача на вказаних актах.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач стверджує, що частина оригіналів актів приймання - передачі природного газу на його підприємстві відсутні, внаслідок чого у відповідача виникають сумніви стосовно підписання цих актів з його боку.

Позивач заперечував проти задоволення цього клопотання.

Дослідивши заявлене відповідачем клопотання про призначення судової експертизи, суд відмовляє в його задоволенні з наступних підстав.

За приписами статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Варто зазначити, можлива відсутність у відповідача первинних фінансово-господарських документів не може вважатись належною процесуальною підставою та доказом недійсності наданих позивачем доказів.

Крім того, пунктом 3.4 договору купівлі-продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р., обов'язок складання та надання позивачу підписаних і скріплених печатками актів приймання - передачі газу, покладений саме на відповідача.

Матеріали справи містять достатньо доказів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні суду. Тому суд не вбачає потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних.

07.12.2015р. відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу не є коректною, з огляду на те, що до подання позивачем позову по цій справі та порушення провадження, відповідачем було сплачено грошові кошти в сумі 49078024грн.65коп., в рахунок погашення суми основного боргу. Разом з тим, відповідач зазначив, що після порушення провадження у справі ним було сплачено ще 1160000грн.00коп. Також відповідач не погоджується із заявлено до стягнення сумою інфляційної складової та надає контррозрахунок вказаної суми.

16.12.2015р. Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" надало документи, якими підтверджується факт оплати 23.11.2015р., суми основного боргу в розмірі 7036122грн.84коп.

Також, 16.12.2015р. відповідачем заявлене клопотання, в якому він просить, у разі задоволення позовних вимог, зменшити розмір пені, заявленої до стягнення на 50%, у зв'язку із скрутним становищем на підприємстві відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

06.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець) та Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (далі - покупець) підписаний договір купівлі - продажу природного газу №662/14-ТЕ-4 (далі - договір). За умовами зазначеного договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. поставив відповідачу природний газ загальною вартістю 218094531грн.33коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за визначений період.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р., позивачем заявлено до стягнення суму боргу за поставлений природний газ в розмірі 197722463грн.88коп.

Відповідачем були надані платіжні доручення (т.4 а.с. - 5-12), згідно яких за період з 25.03.2015р. по 02.07.2015р., останнім було сплачено грошові кошти в сумі 49078024грн.65коп., в рахунок погашення суми основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р. Як зазначив представник відповідача та не заперечував представник позивача, вказана сума оплати, не була врахована позивачем при зверненні до суду з позовною заявою. Факт оплати вказаних сум також відображений в акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014р. по 30.11.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовною заявою до суду - 17.07.2015р. Отже, сума в розмірі 49078024грн.65коп., була сплачена відповідачем до звернення позивача до суду з позовом.

З наведеного вбачається, що на момент звернення позивача до суду з позовною заявою сума основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р. становила 148644439грн.23коп.

Під час судового провадження відповідач сплатив суму 8196122грн.84коп. в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі - продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р., що підтверджується платіжними дорученнями, наданими відповідачем. Факт оплати вказаних сум також відображений в акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014р. по 30.11.2015р., який підписаний та скріплений печаткою позивача.

Як вбачається за матеріалів справи сума 8196122грн.84коп. була сплачена відповідачем під час судового провадження.

Відповідно до положень пункту 11 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р. в розмірі 8196122грн.14коп. підлягає припиненню у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Враховуючи викладене на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі - продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р. становить 140448316грн.39коп.

З огляду на положення договору купівлі - продажу природного газу №622/14-ТЕ-4 від 06.12.2013р., строк виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати спожитого природного газу є таким, що настав.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобовязання, доказів припинення відповідних зобовязань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 140448316грн.39коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

В задоволенні позовних вимог про стягнення суми боргу в розмірі 49078024грн.65коп. слід відмовити, оскільки вказана сума була погашена відповідачем до звернення позивача із позовною заяву до господарського суду.

Позивач на підставі пункту 7.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 15.02.2014р. по 23.03.2015р. в розмірі 21101090грн.94коп.

Перевіривши розрахунки, надані позивачем, суд дійшов висновку, що вони відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, положенням пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Вказані суми є заходом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання відповідачем. Наявність статусу неприбуткової організації не звільняє від несення відповідальності, але разом з тим може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при винесенні рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За власною ініціативою суд зменшує розмір штрафних санкцій, а саме - пені з 21101090грн.94коп. до 10550545грн.47коп.

При цьому, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 53744573грн.05коп. за загальний період з лютого 2014р. по лютий 2015р. та 3% річних в розмірі 4733114грн.12коп. за загальний період з 15.02.2014р. по 23.03.2015р.

Перевіривши розрахунок суми 3% річних, суд встановив, що він зроблений вірно та відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 4733114грн.12коп.

Дослідивши розрахунок інфляційної складової, наданий позивачем, суд встановив, що позивачем невірно визначений період нарахування інфляційної складової.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За результатом зробленого судом розрахунку, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційної складової в розмірі 46113427грн.05коп. за загальний період з березня 2014р. по лютий 2015р.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми інфляційної складової в розмірі 7631146грн.00коп. слід відмовити

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, а саме - пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 80, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" про стягнення суми основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу в розмірі 197722463грн.88коп., пені в розмірі 21101090грн.94коп., 3% річних в розмірі 4733114грн.12коп. та суми інфляційної складової в розмірі 53744573грн.05коп. - задовольнити частково.

Припинити провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 8196122грн.84коп.

Зменшити розмір пені, заявленої до стягнення, з 21101090грн.94коп. до 10550545грн.47коп.

Стягнути з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (ідентифікаційний код: 32082770; місцезнаходження: 49000, м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, буд. 37) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код: 20077720; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6) суму основного боргу за договором купівлі - продажу природного газу в розмірі 140448316грн.39коп., пеню в розмірі 10550545грн.47коп., 3% річних в розмірі 4733114грн.12коп., суму інфляційної складової в розмірі 46113427грн.05коп. та суму витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору в розмірі 55974грн.86коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 16.12.2015р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 21.12.2015р.

Суддя ОСОБА_3