ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 грудня 2015 року Справа № 925/2018/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е., Корнілової Ж.О., Чернова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги заступника прокурора м.Києва
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 15.09.2015
у справі№925/2018/14
за позовомпрокурора Городищенського району Черкаської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Черкаській області
доКП "Комунальник" Городищенської міської ради
провідшкодування шкоди
В С Т А Н О В И В :

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХП1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги повинні додаватися докази сплати судового збору.

Як встановлено п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Однак, як вбачається з касаційної скарги, до неї не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Клопотання заступника прокурора м.Києва про відстрочку сплати судового збору обґрунтовано посиланням на неможливість сплати судового збору у зв'язку з відсутністю видатків на ці цілі за кодом економічної класифікації видатків 2800 "Інші поточні видатки", що підтверджується кошторисом заявника на 2015р. та листом ГУ ДКС України у м.Києві від 30.10.2015.

Однак, колегія зазначає, що положення ст.8 Закону України "Про судовий збір" наділяють суд правом на відстрочення сплати судового збору лише за наявності виняткових обставин, з урахуванням того, що в майбутньому, але не довше ніж до ухвалення судового рішення, заявник матиме фінансову можливість сплатити розмір судового збору, чого зі змісту клопотання прокуратури не вбачається.

Крім того, відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, всупереч вимогам ст.33 ГПК України скаржником не надано жодних доказів на підтвердження того, що, зважаючи на закінчення бюджетного року, необхідні кошти для сплати судового збору у встановленому розмірі можуть бути реально виділені протягом періоду ймовірної граничної відстрочки, а саме не довше ніж до ухвалення судового рішення, тобто в межах місячного терміну розгляду касаційної скарги, передбаченого ст.1118 ГПК України, що могло би бути вагомою передумовою для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.42 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Законом України від 22.05.2015 №484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності з 01.09.2015р., прокуратура та органи державної влади виключено з передбаченого ст.5 Закону України "Про судовий збір" вичерпного переліку суб'єктів, звільнених від сплати судового збору, а тому повинні сплачувати його на загальних засадах.

Як роз'яснено в абзаці 3 п.3.1 постанов Пленуму від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Таким чином, як прокуратура та інші органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб'єкти господарювання та громадяни поставлено законом у рівні умови в частині обов'язку сплачувати судовий збір, у зв'язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг бюджетним установам перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Колегія суддів також враховує, що наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при застосуванні ст.8 Закону України "Про судовий збір" (ухвали ВСУ від 13.11.2015 у справі №910/3551/15-г та від 17.11.2015 у справі №923/1899/14).

З огляду на викладене, колегія не вбачає достатніх правових підстав для задоволення клопотання заявника касаційної скарги про відстрочку сплати судового збору, а тому касаційна скарга підлягає поверненню без розгляду.

При цьому, виходячи зі змісту ч.3 ст.1113 ГПК України заявник, після усунення допущених процесуальних недоліків, зокрема, в разі подальшого надходження грошових коштів та сплати судового збору у встановленому розмірі, не позбавлений права повторно подати належно оформлену касаційну скаргу.

Враховуючи наведене та керуючись п.2 ч.3 ст.129 Конституції України, п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Клопотання заступника прокурора м.Києва про відстрочку сплати судового збору залишити без задоволення.

Касаційну заступника прокурора м.Києва на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015 у справі №925/2018/14 повернути скаржнику, а вказану справу - до господарського суду Черкаської області.

Судді:В.Овечкін Ж.Корнілова

Є.Чернов