ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа № 911/4634/15

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Н.Стоун

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Антор-Експо

про стягнення 14400,00грн та розірвання договору оренди

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 02.10.2015); ОСОБА_3 (довіреність б/н від 09.12.2015).

відповідача: ОСОБА_4 (довіреність №55 від 02.12.2015).

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Н.Стоун (далі ТОВ Н.Стоун) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Антор-Експо (далі ТОВ Антор-Експо) та просить суд:

- визнати договір оренди майна №250215-15 від 25.02.2015 розірваним з 30.07.2015;

- стягнути 2400,00грн збитків та 12000,00грн авансового платежу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що між позивачем та відповідачем укладено договорів оренди майна № 250215-15 від 09.04.2015, однак у звязку з істотним погіршенням стану обєкту оренди з вини відповідача, орендоване приміщення не могло використовуватись та було звільнено 30.07.2015, внаслідок чого позивач просить визнати договір оренди майна розірваним з 30.07.2015, а також відшкодувати збитки у звязку зі звільненням вказаного приміщення та повернути авансовий платіж за останній місяць оренди.

06.11.2015 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить суд розірвати укладений 25.02.2015 між ТОВ Н.Стоун та ТОВ Антор-Експо договір оренди майна №250215-15 з 30.07.2015;

Судом прийнято заяву позивача з уточнення позовних вимог, оскільки зазначене уточнення є аналогічним до заявленої вимоги.

Відповідач у справі ТОВ Антор-Експо у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що відповідно до договору оренди майна №250215-15 від 25.02.2015 та акту прийому-передачі до вказаного договору стан майна на момент його передачі був задовільний та придатний до використання, при цьому позивачем не надано доказів на підтвердження шкідливих дій обєкта оренди, окрім того, позивачем не надано доказів звернення до відповідача з заявою про розірвання вказаного договору оренди. Також відповідачем вказано, що для стягнення з відповідача збитків у розмірі 2400,00грн немає підстав, оскільки такі витрати зроблені позивачем не з вини останнього.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.2015 між ТОВ Антор-Експо (далі орендодавець) та ТОВ Н.Стоун (далі орендар) укладено договір оренди майна №250215-15 (а.с.10-14, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, орендодавець зобовязується передати орендареві, а орендар зобовязується прийняти в строкове платне користування нижче визначене майно (далі - обєкт оренди) та зобовязується сплачувати орендодавця орендну плату.

Відповідно до п.1.3.1 договору, найменування обєкта оренди: складське приміщення (приміщення ангару), площею 450 кв.м., яке знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки, вул. Озерна, 20,

Згідно п. 1.3.2 договору, стан обєкта оренди, на момент передання його в оренду за вказаним договором добрий та придатний до використання.

Обєкт оренди, повинен бути переданий орендодавцем та прийнятий орендарем протягом 5 календарних днів з моменту набрання чинності вказаного договору, але не раніше отримання передплати, передбаченої п. 5.4 договору (п. 3.1 договору).

Відповідно п. 3.2 договору, приймання-передання обєкта оренди здійснюється сторонами за актом передачі-приймання.

Згідно п. 4.1 договору, обєкт оренди вважається переданим орендареві з дати підписання акта передачі-приймання.

При цьому, п. 4.2 передбачено, що строк оренди складає 24 місяці з дати прийняття обєкта оренди, за актом передачі-приймання.

Відповідно до п. 4.3 договору, строк оренди може бути скорочений за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до вказаного договору, крім випадків невиконання орендарем чи орендодавцем своїх зобовязань за вказаним договором.

У відповідності до п. 5.1 розмір щомісячної орендної плати за використання орендованого майна складає 12 000,00грн в т.ч. ПДВ.

Згідно п. 8.1 договору, після закінчення строку орендар зобовязаний протягом 5 діб повернути обєкт оренди, орендодавцю, за актом передачі-приймання.

Відповідно до п.п. 10.1 та 10.2 договору, вказаний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та його скріплення печатками сторін; та діє до 25.02.2017.

Якщо інше прямо не передбачено вказаним договором або чинним законодавством України, вказаний договір може бути розірваний за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до вказаного договору чи на підставі рішення господарського суду.

Як встановлено судом, позивачу передано обєкт оренди, про що свідчить акт від 01.03.2015 (а.с.15).

У відповідності до ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Згідно ст. 651 ЦК України. зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання; зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, враховуючи наведені приписи законодавства України, а також вимоги договору оренди, позивач маючи намір розірвати договір мав би звернутись до відповідача з відповідною заявою, проте, як вже зазначалось вище позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача з заявою про розірвання договору оренди та укладення відповідної додаткової угоди.

Позивач в поданому позові посилається на те, що у звязку неможливістю користування вказаним обєктом оренди звертався до відповідача з листами №68/с від 14.07.2015 та №74/с від 04.08.2015 (а.с.19, 23) відповідно до яких позивач у звязку з достроковим припиненням договору оренди вимагав у відповідача повернення передплати за серпень 2015 року. Також на підтвердження неможливості користування обєктом оренди позивач надає службові записки своїх працівників (а.с.16-18, 22).

У звязку з чим просить розірвати в судовому порядку договорі оренди майна №250215-15 від 25.02.2015.

Проте, доказів направлення відповідачу листів №68/с від 14.07.2015 та №74/с від 04.08.2015 позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються, зокрема,письмовими і речовими доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як передбачено ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надані позивачем документи, а саме листи та службові записки складені в односторонньому порядку тільки позивачем, отже не можуть бути прийнятними як доказ обставин, на які посилається позивач.

З огляду на наведене суд не має підстав для задоволення вимоги про розірвання договору оренди майна №250215-15 від 25.02.2015, укладеного між позивачем та відповідачем у даній справі.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 12 000,00грн передплати за серпень 2015 року є похідною від вимоги про розірвання договору, а отже також не підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 2400,00грн збитків, у звязку зі зверненням позивача до ТОВ АБ-ТРЕЙД для отримання транспортно-експедиційного обслуговування з вивезення виробничих інструментів та сільськогосподарського обладнання позивача.

Розглянувши заявлену вимогу про стягнення збитків, суд відмовляє в її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Проте, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № №3-64гс11, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника.

Проте, в даному випадку позивачем не доведено, належними та допустимими доказами, вини відповідача у здійсненні цивільного правопорушення, за таких обставин суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 2 400,00грн

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити

Повний текс рішення складено 15.12.2015.

Суддя С.І. Чонгова