ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р.Справа № 922/5903/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом КП "Міськелектротранссервіс", м. Харків
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. № 156 від 18.02.15 р.;

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Міськелектротранссервіс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 основний борг в сумі 1136,45 грн., індекс інфляції в сумі 792,55 грн., 3% річних в сумі 64,55 грн. та 1218,00 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором про надання в користування місць, що перебувають на балансі КП "Міськелектротранссервіс" № 221 від 07.03.13 р.

Представник позивача в судовому засіданні 07.12.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та надав витребувані судом документи, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 35).

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

07.03.2013 року між позивачем (утримувач) та відповідачем (користувач) був укладений договір №221 про надання в користування місць, що перебувають на балансі КП "Міськелектротранссервіс" для розташування спеціальних конструкцій (далі - договір; а.с. 9), відповідно до умов якого, позивач надає відповідачу в користування місця, які перебувають на його балансі, для розташування спеціальних конструкцій, (далі-місця), згідно додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору. Під користуванням сторони розуміють тимчасове платне використання розповсюджувачем зовнішньої рекламі (користувачем) місць, які перебувають у комунальній власності з метою:

а) встановлення на них спеціальних конструкцій, які знаходяться у Користувача на законних підставах, та їх використання у формах, не заборонених чинним законодавством, для розміщення зовнішньої реклами;

б) обслуговування спеціальних конструкцій (підтримання в належному стані, наклеювання рекламоносіїв тощо).

Термін спеціальні конструкції, рекламні засоби, місце розташування рекламного засобу, дозвіл та інші вживаються у значенні, визначеному Правилами розміщення зовнішньої реклами в місті Харкові затвердженими рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 жовтня 2004 року № 977 (п. 1.2 договору).

Місця надаються для розташування тільки тих спеціальних конструкцій, що вказані у Додатку № 1 до цього договору. Місця передаються користувачу, згідно акту прийому-передачі, строком: з 07 березня 2013 року по 31 грудня 2013 року (п.п. 1.3, 1.4 договору).

Відповідно до розділу 2 договору, цей договір набирає чинності з 07 березня 2013 року та діє по 31 грудня 2013 року.

25.10.2013 року сторони уклали додаткову угоду до спірного договору (а.с. 12), якою дія договору була пролонгована з 01.01.2014 р. до 31.12.2014 року.

07.03.2013 року між сторонами був підписаний акт прийому-передачі місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій, згідно з яким відповідачу був переданий кронштейн на опорі 1.8х1.2х2 по вул. Полтавський шлях, 67 (оборотна сторона а.с. 11).

При укладенні нового договору відповідач зобов'язався сплатити позивачу суму в розмірі 257,53 грн. за кожну одиницю оформлення документації для договору та здійснювати платежі за користування місцями в порядку, передбаченому розділом 4 договору (п.п. 3.4.3, 3.4.9 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, розмір плати за користуванням всіма місцями, які надані в користування за цим договором складає 233,28 грн.

3 дня укладення цього договору і до отримання дозволу (дозволів) на розміщення зовнішньої реклами, тобто, за період дії пріоритету користувач вносить плату за користування всіма місцями за договором у розмірі 25 % відсотків від загальної суми передбаченої п. 4.1 цього договору, що складає 58,32 грн. з ПДВ (п. 4.2 договору).

Оскільки дозвіл на розміщення реклами № 19728 (а.с. 23) був наданий відповідачу 24.04.13 р., останній мав сплатити в квітні 2013 року 25 % відсотків від загальної суми передбаченої п. 4.1 цього договору, що складає 58,32 грн., відповідно до п. 4.2 договору.

Згідно з п. 4.6 договору, внесення всіх платежів здійснюється користувачем авансом до 25 числа, що передує місяцю, за який здійснюється оплата.

Відповідно до додаткової угоди від 31.03.2014 року до спірного договору, цей договір припинив свою дію з 30.04.2014 року (а.с.13).

Згідно акту прийому-передачі місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій, підписаним між сторонами 30.04.2013 року, спеціальні конструкції відповідачем були повернуті позивачу.

Втім, відповідач свої зобов'язання за договором щодо повної та своєчасної оплати наданих місць виконував не належним чином, внаслідок чого, за період з 29.04.2013 року по 31.04.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1136,45 грн.

Позивач звернувся з претензією до відповідача з вимогою сплатити заборгованість (лист №1034 від 22.09.2015 р.; а.с. 20), претензія отримана боржником 25.09.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 22).

Втім, відповідач на претензію не відповів, заборгованість перед позивачем не погасив.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.6 договору, внесення всіх платежів здійснюється користувачем авансом до 25 числа, що передує місяцю, за який здійснюється оплата.

Проте, станом на момент розгляду справи, відповідач 1136,45 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що з 26.03.13 р. прострочив виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого позивачем товару за договором про надання в користування місць, що перебувають на балансі КП "Міськелектротранссервіс" № 221 від 07.03.13 р.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 1136,45 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 64,55 грн. та інфляційних втрат в розмірі 792,55 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку що вимога в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 64,55 грн. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а вимога про стягнення інфляційних втрат такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 768,04 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61085, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (61001, м. Харків, вул. Актюбінська, 24, , р/р 1251 в філії АТ "Укрексімбанк у м. Харкові", МФО 351618) основний борг в сумі 1136,45 грн., індекс інфляції в сумі 768,04 грн., 3% річних в сумі 64,55 грн. та 1203,02 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_3