РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/29851/15

За позовом Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління»

Дніпропетровської міської ради

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз»

Про стягнення 5 050,09 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Соболевський В.М. - по дов. № б/н від 30.04.2015

від відповідача Татієнко П.І. - по дов. № 60 від 03.12.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Києва були передані позовні вимоги Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» про стягнення 5 050,09 грн. основного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань згідно договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів № 1998 від 23.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 порушено провадження у справі з присвоєнням № 910/29851/15 та призначено до розгляду на 08.12.2015.

Відповідач у поданому 07.12.2015 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, оскільки у зв'язку з відсутністю актів приймання-передачі позивачем не підтверджено надання послуг відповідачу на суму 5 050,09 грн. Зазначає, що договір укладено з боку відповідача не уповноваженою особою, оскільки його підписант ОСОБА_3 звільнений з посади директора з 01.04.2014. ТОВ «Трейдшуз» у розумінні ст. 241 Цивільного кодексу України не вчиняло будь-яких дій які б свідчили про схвалення такого правочину, а тому у розумінні вищевказаних норм такий правочин - договір вважається недійсним. Відповідач звертає увагу на те, що відповідно до повідомлення про втрату пріоритету № 3873/2-05 від 18.11.2013 заявка відповідача про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами № 1667 від 12.09.2013 вважалася не поданою, у зв'язку з чим пріоритет на місце розташування рекламного засобу за адресою, вул. Робоча, 164, саме за розміщення якого позивачем нарахована заборгованість є втраченим, у зв'язку з неподанням товариством у встановлений строк копії документа, що підтверджує внесення відповідної плати за наступний період пріоритету. Таким чином, у позивача та відповідача навіть не було правових передумов та підстав для укладення зазначеного договору, оскільки виключно на підставі наданих дозволів на розміщення зовнішньої реклами, можливе тимчасове розміщення рекламного засобу з відповідним здійсненням оплати за користування місцями розташування рекламних засобів. Отже, беручи до уваги вищезазначене відповідач вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 5 050,09 грн.

Позивач в судовому засіданні 08.12.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 08.12.2015 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 08.12.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.07.2014 між Комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» (розповсюджувач) було укладено договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів № 1998 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору підприємство на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами, наданих розповсюджувачу зовнішньої реклами рішеннями виконкому міської ради, надає розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування місця для розташування рекламних засобів (РЗ), які перебувають у комунальній власності, а розповсюджувач зовнішньої реклами розташовує рекламні засоби згідно з виданими дозволами та здійснює оплату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено кошти за право тимчасового користування місцями для розміщення РЗ, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з 23.07.2014 по 31.10.2014 в розмірі 5 050,09 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 1.2. договору місця розташування рекламних засобів зазначені в додатку, що є невід'ємною частиною цього договору. Всі необхідні відомості щодо місця розташування рекламного засобу та його конструкції наводяться в дозволі на розміщення зовнішньої реклами.

З додатку до договору вбачається, що відповідачу було передано в користування місце розташування рекламних засобів за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 164.

Відповідно до п. 4.1. договору ціною цього договору є розмір плати за тимчасове користування. Розмір плати обчислюється відповідно до Положення про порядок оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 29/5 від 18.02.2004 зі змінами (рішення Дніпропетровської міської ради № 37/15 від 14.09.2011). У разі внесення міською радою змін та доповнень до цього Положення, що стосуються визначення розміру плати, підприємство в односторонньому порядку здійснює перерахунок з моменту внесення таких змін та доповнень (якщо іншу дату не зазначено у рішенні міської ради) та самостійно корегує розмір плати.

Згідно з п. 4.2. договору нарахування плати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу здійснюється з дати прийняття виконкомом міської ради рішення про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Пунктом 4.3. договору визначено, що плата здійснюється щомісячно за поточний місяць (якщо інший період оплати не обумовлено сторонами додатково) згідно з рахунком, своєчасно одержаним у підприємстві, протягом трьох робочих днів з дати його одержання. Розповсюджувач зовнішньої реклами зобов'язаний одержати рахунок у підприємстві не пізніше триденного терміну після закінчення попереднього періоду оплати. У разі неявки розповсюджувача до підприємства для одержання рахунку, рахунок може бути надісланий розповсюджувачу факсом або поштою.

У разі надіслання поштою рахунок вважається отриманим, якщо його надіслано за повідомленою розповсюджувачем зовнішньої реклами письмово поштовою адресою, а у разі якщо поштова адреса не відома, за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в цьому договорі, в тому числі у випадку відсутності розповсюджувача зовнішньої реклами за такою адресою або неотримання ним кореспонденції, що надійшла, з інших причин.

Позивачем на виконання умов договору сформовано наступні рахунки: № Р-3262 від 01.08.2014 на суму 1 980,13 грн., № Р-3546 від 01.09.2014 на суму 1 534,98 грн., № 4066 від 01.10.2014 на суму 1 534,98 грн. Наявні матеріали справи свідчать, що зазначені рахунки були надіслані відповідачу засобами поштового зв'язку.

Відповідно до п. 8.1. договору останній може бути розірваний достроково підприємством шляхом односторонньої відмови від договору, зокрема у разі несплати (в тому числі частково) за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу протягом двох місяців після закінчення встановленого строку платежу.

Згідно з п. 8.2. договору підприємство повідомляє в письмовій формі розповсюджувача зовнішньої реклами про розірвання договору. Це повідомлення вважається отриманим у разі дотримання умов щодо надіслання та отримання кореспонденції, зазначених в другому абзаці п. 4.3 цього договору. Розповсюджувач зовнішньої реклами повинен не пізніше п'яти днів після дати розірвання договору здійснити демонтаж рекламного засобу за актом демонтажу, відновити пошкоджені елементи благоустрою згідно з п. 3.11 договору та погасити всю заборгованість підприємству з оплати за тимчасове користування місцем розташування рекламного засобу.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до відповідача із заявою № 1066/2-04 від 16.10.2014 про розірвання договору, в якій повідомляв що у зв'язку з несплатою заборгованості в розмірі 5 050,09 грн. договір розривається достроково з 01.11.2014.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Враховуючи, що заява позивача про розірвання договору отримана відповідачем та містить вказівку на дату розірвання договору з 01.11.2014, суд приходить до висновку, що договір є розірваним з 01.11.2014.

Відповідно до п. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Отже, у позивача відсутні правові підстави для нарахування відповідачу плати за користування місцями розташування зовнішньої реклами після розірвання договору.

Відповідно до п. 3.1. договору розповсюджувач зобов'язався своєчасно і в повному обсязі вносити на розрахунковий рахунок підприємства плату за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів згідно з розділом 4 цього договору.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав своїх обов'язків щодо внесення плати за право тимчасового користування місцями для розміщення РЗ, в результаті чого виникла заборгованість за період з 23.07.2014 по 31.10.2014, яка становить 5 050,09 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за місця для розміщення зовнішньої реклами в сумі 5 050,09 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не подано доказів того, що договір в передбаченому чинним законодавством порядку визнаний недійсним.

Стосовно посилань відповідача на те, що позивачем не підтверджено надання послуг за тимчасове користування місцем розташування РЗ слід зазначити, що умовами договору не передбачено складання відповідних актів надання послуг.

Не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що пріоритет на місце розташування РЗ по вул. Робоча, 164 у м. Дніпропетровськ є втраченим, а тому взагалі відсутні передумови для укладення договору та сплати за тимчасове користування місцем розташування РЗ, оскільки з матеріалів справи вбачається, що Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 23.07.2014 ТОВ «Трейдшуз» був виданий дозвіл за № 1998/8 на розміщення зовнішньої реклами за вказаною адресою.

За умовами п. 8.2. договору розповсюджувач повинен після дати розірвання договору здійснити демонтаж рекламного засобу та сплатити заборгованість з оплати, тобто за час фактичного розміщення РЗ.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» (01133, м. Київ, вул. Мечникова, 14/1, к. 163, ) на користь Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради (49005, м. Дніпропетровськ, просп. Гагаріна, 13/15, ) 5 050 (п'ять тисяч п'ятдесят) грн. 09 коп. основного боргу, 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 15.12.2015.

Суддя В.В.Сівакова