КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа№ 910/17605/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Єфімова О.М. (дов. №144 від 08.12.2015 року);

від відповідача - Король В.В. (дов. №145 від 29.09.2015 року);

від третьої особи - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дочірнього підприємства "ОРІОНІНВЕСТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року

у справі №910/17605/15 (суддя С.А. Ковтун)

за позовом Дочірнього підприємства "ОРІОНІНВЕСТ", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк", м. Київ

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, дочірнє підприємство "Інтергласт" фірми "ГЛАСТ ГМБХ", Київська обл., м. Біла Церква

про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Дочірнє підприємство "ОРІОНІНВЕСТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" про визнання поруки припиненою.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2015 року залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, дочірнє підприємство "Інтергласт" фірму "ГЛАСТ ГМБХ".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання поруки припиненою. Крім того, суд зазначив про відсутність підстав стверджувати, що зобов'язання було змінено без згоди позивача, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

Не погодившись із вказаним рішенням, Дочірнє підприємство "ОРІОНІНВЕСТ" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року по справі №910/17605/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 року прийнято апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "ОРІОНІНВЕСТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/17605/15 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Рудченко С.Г. та призначено розгляд справи на 18.11.2015 року.

17.11.2015 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні 17.06.2015 року.

Представник відповідача 18.11.2015 року подав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року відкладено розгляд апеляційної скарги Дочірнього підприємства "ОРІОНІНВЕСТ" на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/17605/15 на 09.12.2015 року.

09.12.2015 року до канцелярії суду надійшло клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прийняти участь у даному судовому засіданні через зайнятість у іншій справі.

В судове засідання, призначене на 09.12.2015 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, надав письмові пояснення з запереченнями проти відзиву відповідача на апеляційну скаргу; представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

В судове засідання 09.12.2015 року представник третьої особи не з'явився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання. Через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.) (п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст. 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що третьою особою не надано належних доказів неможливості направлення у судове засідання іншого представника. Таким чином, вказане клопотання відхиляється колегією суддів.

Крім того, застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.02.2006 року публічне акціонерне товариство "Укргазпромбанк" (Банк) та дочірнє підприємство "Інтергласт" фірми "ГЛАСТ ГМБХ" (позичальник) уклали договір банківського кредиту (кредитна лінія) № 899-КЛ/06 (далі - Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов'язань дочірнього підприємства "Інтергласт" фірми "ГЛАСТ ГМБХ" перед Банком, 06.03.2013 року між публічним акціонерним товариством "Укргазпромбанк" та дочірнім підприємством "ОРІОНІНВЕСТ" було укладено договір поруки №8-П/13 (далі за текстом - Договір поруки) (а.с. 12-13).

Відповідно до Договору поруки, позивач поручився за належне виконання третьою особою своїх обов'язків перед Банком за кредитною лінією з лімітом загальної заборгованості: в Євро - 800000 Євро, в доларах США - 700000 доларів США, в гривнях - 980000 грн., кінцевий строк повернення яких - до 21.02.2014 та з щомісячною сплатою процентів за користування кредитів в розмірі: 12% річних при наданні кредиту в Євро, 13% річних при наданні кредиту в доларах США, 21,5 % річних при наданні кредиту у гривні. Поручитель зобов'язався відповідати перед Банком у тому ж розмірі, що і позивальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодуванням збитків. Договір поруки вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п. 15 Договору поруки).

24.12.2013 року між публічним акціонерним товариством "Укргазпромбанк" та дочірнім підприємством "Інтергласт" фірми "ГЛАСТ ГМБХ" було укладено додаткову угоду №15 до Кредитного договору (а.с. 15-17).

У відповідності до умов вказаної додаткової угоди, п.1.1.2. Кредитного договору в редакції додаткової угоди № 15 від 24.12.2013 року викладено у наступній редакції: «Кінцевий термін користування кредитом - 20.02.2015 року».

Пункт 1.1.6 викладено у наступній редакції: «Погашення кредиту повинно здійснюватись відповідно до графіку погашення, встановленого в додатку № 1 від 24.12.2013 до Кредитного договору. Додаток № 1 від 24.12.2013 до Кредитного договору є невід'ємною його частиною».

Крім того, 24.12.2013 року між Банком та поручителем було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки № 8-П/13 від 06.03.2013 року (а.с. 14).

Відповідно до вказаної додаткової угоди п. 2 договору поруки викладено в наступній редакції: «Згідно кредитного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної мультивалютної відкличної кредитної лінією з лімітом заборгованості за кредитом в Євро - 800 000,00 Євро, ліміт заборгованості за кредитом в доларах США - 700 000,00 Доларів США, ліміт заборгованості за кредитом в гривні - 875 000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 20.02.2015 року та з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі: 12% річних при наданні кредиту в євро; 13% річних при наданні кредитув доларах США; 21,5% річних при наданні кредиту в гривні. Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення встановленого у Додатку №1 від 24.12.2013 року до Кредитного договору, який є невідємною його частиною».

30.12.2014 року було укладено додаткову угоди №22 до Кредитного договору (далі - додатковий договір від 30.12.2014 року) (а.с. 19), у відповідності до якого внесено зміни до умов Договору банківського кредиту в частині строку сплати процентів, строку повернення кредитодавцю суми кредиту.

Також, відповідно до додаткового договору від 30.12.2014 року було змінено графік повернення кредиту, який є додатком №1 від 30.12.2014 року до Кредитного договору. Зокрема, не змінюючи кінцевий строк повернення кредиту, який залишився 20.02.2015 року, Банком та позичальником змінено розмір та строк повернення позичальником чергових платежів за кредитною лінією у гривні та кредитною лінією у доларах США.

Спір у справі, на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що кредитодавцем та позичальником було внесено зміни та доповнення до кредитного договору шляхом укладання Додаткової угоди №22 від 30.12.2014 року до Договору банківського кредиту, за відсутністю згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за договором поруки.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Пунктом 4.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" роз'яснено, що зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням. Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов'язання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо. Господарські суди мають враховувати, що згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

Також, у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 ЦК України.

Проте, додатковою угодою №15 (а.с. 15-17) до кредитного договору, укладеною 24.12.2013 року, було визначено кінцевий термін користування кредитом - 20.02.2015 року. Додатковою угодою №22 (а.с. 19) до Кредитного договору, укладеною 30.12.2014 року, кінцевий термін користування кредитом змінено не було. Таким чином, період за який нараховуються проценти збільшено не було та твердження позивача про таке збільшення є таким, що не відповідає дійсності та не підтверджується наявними документами.

Кінцевий строк погашення кредиту також зазначено у Графіках повернення кредиту, встановлених у Додатках №1 до Додаткової угоди №15 та Додаткової угоди №22 до кредитного договору. У цих самих графіках повернення кредиту зазначені суми погашення кредиту, а саме 875 000,00 грн., 800 000,00 євро, 700 000,00 доларів США (вказані суми на дату укладання договору поруки та Додаткової угоди №1 до нього були узгоджені усіма сторонами, а саме позичальником, кредитодавцем та поручителем).

Отже, зобов'язання за кредитним договором збільшено не було.

Колегія суддів наголошує на тому, що у відповідності до п. 1 Договору поруки позивач поручився перед Банком за виконання дочірнім підприємством "Інтергласт" фірми "ГЛАСТ ГМБХ" (позичальником) зобов'язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються договором банківського кредиту (кредитна лінія) № 899-КЛ/06 від 27.02.2006 та будь-якими додатковими угодами до нього, що будуть укладені (у т.ч., які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобов'язання), надалі все разом - кредитний договір.

Зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги умови кредитного договору та договору поруки в чинних редакціях, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внесення змін до кредитного договору шляхом укладання Додаткової угоди №22 не призвело до збільшення обсягу відповідальності позивача, оскільки внесення цих змін не поклало на останнього відповідальність у більшому обсязі за невиконання або неналежне виконання клієнтами своїх зобов'язань перед банком, ніж це було передбачено кредитним договором та договором поруки.

Крім того, у розумінні статті 627 Цивільного кодексу України домовленість сторін є результатом їх добровільного волевиявлення щодо визначення умов договору, якими зафіксовано взаємні права та обов'язки поручителя та банку.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Колегія суддів зазначає, що з умов договору поруки слідує, що позивач, як поручитель за Договором поруки, взяв на себе весь обсяг зобов'язань, що виник у боржника перед кредитором за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього, що будуть укладені (у т.ч., які збільшують розмір/змінюють порядок виконання зобов'язання).

Отже, поручитель, при підписанні Договору поруки свідомо надав згоду на забезпечення порукою зобов'язань боржника за існуючим кредитним договором та зобов'язань, які можуть виникнути в майбутньому, при укладенні додаткових договорів до основного кредитного договору. Вказане підтверджується умовами Договору поруки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач - ДП «Оріонінвест» та основний боржник за кредитним договором - ДП «Інтергласт» фірми «Гласт ГМБХ» є пов'язаними особами. Згідно з інформацією з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ДП «Оріонінвест» та ДП «Інтергласт» фірми «Гласт «ГМБХ» мають одного кінцевого бенефіціарного власника (контролера) - Софоклеус Хрисостомос. 025874.4878. Кіпр, Лімасол, Пе Лендрі, вул. Тіміу Ставру, буд. 6 та одного засновника - компанія «Дармен Інвестментс Лімітед»: Геймс Роуд 2-8, Вудгейт Стьюдіус, 1-ий поверх, Лондон, EN4 9HN, Кокфостерс, Барнет, Хертс, Сполучене королівство.

Наведене підтверджує обізнаність укладення додаткових угод до кредитного договору між ПАТ «Укргазпромбанк» та ДП «Інтергласт» фірми «Гласт «ГМБХ».

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору поруки припиненим, оскільки зобов'язання не було змінено без згоди поручителя та, укладанням Додаткової угоди №22 від 30.12.2014 року, не було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, однак, які не впливають на результат розгляду справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/17605/15.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "ОРІОНІНВЕСТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/17605/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 року у справі №910/17605/15 залишити без змін.

3. Справу №910/17605/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко