номер провадження справи 27/134/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015 Справа № 908/4632/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Корнацьких (55152 Миколаївська область, Кривоозерський район, с. Секретарка, вул. Леніна, 35-а; офіс 01004 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 18, оф. 13)

до Компанії Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ (Harvesto Agrotrade Deutschland GmbH) 10117 Німеччина, Берлін, Фрідріхштрассе, 171 (10117, Deutchland, Belin, Friedrichstrasse, 171) представництво Харвесто Агротрейд Дойчланд ГмбХ, 69006 м. Запоріжжя, вул. Лобановського, 6-а)

про розірвання договору та стягнення 16 412 102 грн. 29 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 директор (посвідчення водія ВВТ341272 від 01.10.2013р.)

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 09.04.2015 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Корнацьких, Миколаївська область, Кривоозерський район, с. Секретарка звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Компанії Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ (Harvesto Agrotrade Deutschland GmbH) 10117, Німеччина, Берлін, Фрідріхштрассе, 171 (10117 Deutchland, Belin, Friedrichstrasse, 171) представництво Харвесто Агротрейд Дойчланд ГмбХ, 69006 м. Запоріжжя, вул. Лобановського, 6-а) про розірвання договору поставки № 24/01-14 від 24.01.2014р., стягнення 8 630 940 грн. 00 коп. суми передоплати, 2 305 339 грн. 31 коп. плати за користування чужими грошовими коштами, 1 722 798 грн. 00 коп. штрафу, 3 753 024 грн. 98 коп. пені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.08.2015р., справу № 908/4632/15 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Відповідно до ст. 76 Закону України Про міжнародне приватне право суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Якщо у справі бере участь іноземне підприємство, організація, слід мати на увазі, що відповідно до статті 34 Закону України Про міжнародне приватне право порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Довіреність може бути видана на представництво у конкретній справі (разова довіреність), або на представництво в усіх справах у всіх чи певних судах (постійна довіреність).

Представник за довіреністю має право вчиняти всі процесуальні дії, що їх має право вчиняти особа, яку він представляє, якщо у довіреності не застережено обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 15 ГПК України спір підлягає розгляду в господарському суді за місцезнаходженням відповідача (представництво відповідача Харвесто Агротрейд Дойчланд ГмбХ, 69006 м. Запоріжжя, вул. Лобановського, 6-а).

Статтею 125 Господарського процесуального кодексу України визначено, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Між Україною та Німеччиною було підписано угоду про правову допомогу в цивільних справах. Центральним органом, відповідно до даної Угоди, з боку Німеччини є Федеральне міністерство юстиції та захисту споживачів Німеччини.

Відповідно до статті 3 даної Угоди запити про надання правової допомоги та додатки до них складаються мовою запитуючої Договірної Сторони, до них також додаються завірені копії перекладу мовою іншої Договірної Сторони або англійською мовою. За статтею 5 Угоди правова допомога включає виконання судових процесуальних дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема, вручення та передачу документів.

15.11.1965 р. у Гаазі було підписано Конвенцію про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Господарський суд Запорізької області звернувся за наданням правової допомоги до Федерального міністерства юстиції та захисту споживачів Німеччини шляхом направлення судового доручення про вручення ухвали про порушення провадження у справі відповідачу - Harvesto Agrotrade Deutschland GmbH.

Ухвалою суду від 19.08.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, присвоєно справі № 908/4632/15 та номер провадження 27/134/15, судове засідання призначено на 04.11.2015р., позивача зобовязано не пізніше ніж до 15.09.2015р. надати господарському суду нотаріально засвідчений переклад на німецьку мову ухвали від 19.08.2015р. та судового доручення про вручення даної ухвали відповідачам.

02.09.2015р. позивачем надіслано на адресу господарського суду Запорізької області нотаріально засвідчені переклади ухвали суду від 19.08.2015р. та судового доручення про врученні даної ухвали відповідачу (прохання про вручення з кордоном судових або позасудових документів.)

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Ухвалою суду від 03.09.2015р. провадження у справі № 908/4632/15 зупинено до дати призначеного судового засідання 04.11.2015р.

Ухвалою суду від 04.11.2015р. поновлено провадження у справі № 908/4632/15 з 04.11.2015р.

У судовому засіданні 04.11.2015р. оголошувалася перерва на 07.12.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України для надання оригіналу договору поставки № 24/01-14 від 24.01.2014р. та інших документальних доказів, які необхідні для повного та всебічного розгляду справи по суті.

07.12.2015р. продовжено розгляд справи № 908/4632/15.

07.12.2015р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 07.12.2015р. позивач (директор ОСОБА_1) надав письмову заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд:

Стягнути з відповідача суму передоплати у розмірі 8 630 940 грн. 00 коп. та 2 305 339 грн. 31 коп. плати за користування чужими грошовими коштами.

Від стягнення 1 722 798 грн. 00 коп. штрафу та 3 753 024 грн. 98 коп. пені позивач відмовляється. Процесуальні наслідки відмови від частини позовних вимог, позивачу відомі та зрозумілі. Просить також, стягнути пропорційно сумі задоволених вимог судовий збір.

Заява позивач прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач у справі вправі до прийняття рішення у справі зменшити або збільшити розмір позовних вимог.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 8 630 940 грн. 00 коп. суми передоплати та 2 305 339 грн. 31 коп. плати за користування чужими грошовими коштами.

Представник відповідача у судовому засіданні, відкритому 07.12.2015р. проти позову заперечив, на підставах викладених у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи) просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача усно зазначив, що 03.12.2015р. підприємством відповідача подано позов до господарського суду Миколаївської області про визнання недійсним договору поставки № 24/01-14 від 24.01.2014р., у звязку з чим просить суд відкласти розгляд даної справи.

Клопотання відповідача відхиляється судом, як процесуально необґрунтоване, оскільки відповідачем не надано доказів в підтвердження порушення провадження у справі (ухвали про порушення провадження у справі) за позовом Компанії Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ (Harvesto Agrotrade Deutschland GmbH) 10117 Німеччина, Берлін, Фрідріхштрассе, 171 (10117, Deutchland, Belin, Friedrichstrasse, 171) до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Корнацьких про визнання недійсним договору поставки № 24/01-14 від 24.01.2014р.

Крім того, стаття 77 ГПК України містить вичерпний перелік підстав для відкладення розгляду справи, зокрема:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

11) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Отже, відповідачем не надано достатніх в обґрунтування усного клопотання підстав та доказів, які б були причиною для відкладення в даному випадку розгляду справи № 908/4632/15.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на наступне:

Частинами першою-третьою статті 28 ГПК України передбачено, що справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Юридична особа, відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України, набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону. Отже, від імені юридичної особи позовну заяву підписує повноважна посадова особа, повноваження якої ґрунтуються на установчих документах чи приписах закону.

Таким чином, право на представництво юридичної особи пов'язане з наявністю акта органу управління юридичної особи, котрим ця юридична особа наділяє посадову особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії.

Керівник підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначено законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їхнє посадове становище. Повноваження керівників юридичних осіб підтверджується: документами, що посвідчують їхнє посадове чи службове становище. До таких документів відносять накази (чи інші аналогічні документи) про призначення на посаду, протоколи зборів про обрання на посаду; установчими документами юридичної особи, в яких містяться повноваження посадових чи службових осіб, що беруть участь у справі як представники цих осіб.

В підтвердження наявності повноважень на підписання довіреності від 09.04.2015р. б/н ОСОБА_2 заявником до позову додано копії апостилів та його перекладів.

Апостиль - це спеціальний штамп, що засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність штампа, яким скріплено документ. Документи з проставленим на них апостилем дійсні на території країн-учасниць Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року без додаткової легалізації.

Апостиль потрібний для того, щоб офіційний документ, виданий на території країни учасниці конвенції, мав таку ж юридичну силу на території іншої країни (також учасниці конвенції), або навпаки.

Апостиль не підтверджує вірність і зміст документа, він лише засвідчує справжність підпису особи, яка посвідчила цей документ.

З вказаних апостилів вбачається, що вони не містять підпису особи, яка видавала документ та/або не зазначено прізвища ім'я та по батькові особи, яка здійснювала підпис.

Таким чином, неможливо дійти однозначного висновку про те, що вказані документи є автентичними та виданими належним чином.

Отже представлені копії документів не відповідають викладеній інформації.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 24.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма Корнацьких (покупець) та Компанією Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ (Harvesto Agrotrade Deutschland GmbH, постачальник) укладено договір поставки № 24/01-14.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти та оплатити в строки й на умовах, передбачених цим договором, комбайни зернозбиральні CLAAS LEXION 760 у кількості чотири штуки.

Згідно п. 1.3 договору ціна на товар складає 11 485 320 грн. 00 коп. з ПДВ.

Відповідно до п. 2.2. договору Постачальник здійснює постачання товару впродовж 90 календарний днів з дня підписання цього договору, до 24.04.2014р. У разі, якщо покупець не здійснив авансовий платіж у строк, передбачений п. 4 2 цього договору, або здійснив його не в повному розмірі, постачання здійснюється впродовж 90 календарних днів з дня надходження на банківський рахунок постачальника всієї суми авансового платежу.

Пунктом 2.3 договору визначено, що датою постачання товару є дата фактичної передачі товару перевізником продавця повноваженому представникові покупця. Право власності на товар, а також ризики втрати, псування чи випадкової загибелі товару переходять від постачальника до покупця в момент підписання покупцем акта приймання-передавання.

На виконання умов договору позивачем перераховано на розрахунковий рахунок представництва «Харвесто Агротрейд Дойчланд ГмбХ» грошові кошти: 27.01.2014р. в сумі 3445596 грн., у т.ч. ПДВ (платіжне доручення № 104); 03.02.2014р. в сумі 5168394 грн., у т.ч. ПДВ (платіжне доручення № 123); 11.02.2014р. в сумі 2871330 грн., у т.ч. ПДВ (платіжне доручення № 165).

З платіжних доручень, наданих позивачем на підтвердження перерахування ним коштів відповідачу, вбачається, що при здійсненні оплати платником зазначалося призначення платежу, а саме «попередня оплата за комбайни, згідно договору № 24/01-14 від 24.01.2014р.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Нормами зазначеної Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у т.ч. платіжних доручень. Зокрема, згідно з п. 3.8 Інструкції реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу".

Відповідно до п. 2.4 договору постачальник зобов'язується письмово повідомити покупця про дату поставки не пізніше, ніж за 5 календарних днів.

Згідно п. 2.5 договору разом з товаром постачальник передає покупцеві наступні документи: сертифікат походження, рахунок-фактуру; пакувальний лист, підписану постачальником накладну на товар, підписаний постачальником акт приймання-передавання, документи, що підтверджують повне митне очищення товару (вантажні митні

декларації, документи про сплату ввізного мита тощо).

Відповідач в порушення умов договору лише 06.05.2014р. (з простроченням встановленого 90-денного терміну) поставив лише один комбайн вартістю 2 854 380 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000006 від 06.05.2014р.

Крім того, документи на зазначений комбайн, перелік яких передбачений договором, до позивачу відповідачем не були надані.

16.06.2014р. між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору, якою передбачалася зміна строків та умов поставки товару, зокрема:

- до 24.06.2014р. відповідач зобов'язався надати нам документи на перший

поставлений комбайн CLAAS LEXION 760 2011 року випуску (серійний номер

С5600274), переданий Агрофірмі за видатковою накладною № РН-0000006 від

06.05.2014 року;

- не пізніше 26.06.2014 року відповідач зобов'язався поставити 2-й та 3-й комбайни

CLAAS LEXION 760 2011 року випуску (серійний номер С5600163 та С5600099), у

комплектації та відповідно до характеристик передбачених договором, надати й

оформити документи, передбачені п. 2.5 договору;

- не пізніше 30.09.2014року відповідач зобов'язався поставити 4-й комбайн CLAAS LEXION 760 2011 року випуску (серійний номер С5600088) у комплектації та

відповідно до характеристик передбачених договором, а також надати й оформити

документи передбачені п. 2.5 договору;

Угода 1 передбачала не застосування штрафних санкцій виключно за умови дотримання строків поставки кожного з комбайнів відповідно до Угоди 1. У разі порушення строків поставки будь-якого з комбайнів відповідно до Угоди 1 ці положення втрачають силу, а санкції застосовуються з моменту настання строку поставки відповідно до договору, тобто з 24 квітня 2014 року.

28.06.2014р. відповідач доставив у місце постачання товару, обумовлене п. 2.1 договору (с. Чаусове Друге, Первомайського району, Миколаївської області), 2-й комбайн CLAAS LEXION 760, заводський номер С5600099, 2011 року випуску.

Під час огляду комбайну були виявлені недоліки щодо якості та комплектації товару 1, які впливають на роботу вузлів і механізмів, зокрема механічні пошкодження.

01.07.2014р. позивач телеграмою повідомив відповідача про необхідність направити уповноваженого представника для огляду товару та складення документів, передбачених умовами п. 2.7 та п. 2.8 договору (акту прийому-передачі, накладні на товар та інше).

03.07.2014р. в обумовлені сторонами дату, час та місце прибув представник відповідача громадянин ОСОБА_3 Andreas Gauss (паспорт Р № 4525907, ІНФОРМАЦІЯ_1), що надав паспорт громадянина ОСОБА_3 та довіреність на представництво інтересів відповідача в Україні.

Цього ж дня представниками сторін було оглянуто Товар (2-й комбайн) та складено акт виявлення недоліків поставленого товару.

07.07.2014р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору (надалі Угода 2), за умовами якої відповідач у особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчланд ГмбХ» зобов'язувався за свій рахунок не пізніше 14.07.2014р. включно за участю уповноваженого представника позивача усунути недоліки, зазначені в Акті виявлення недоліків, на сервісній (ремонтній) станції офіційного представника фірми CLAAS в Україні - ТОВ «Технік Машинес Інтернешенел» (м. Дніпропетровськ) і забезпечити за свій рахунок транспортування товару як до ремонтної станції, так і в зворотному напрямку.

Транспортування товару відповідно до умов вказаної додаткової угоди відповідач мав здійснити за договором з перевізником ТОВ «Веспол» (автомобіль МАЗ, державний номер НОМЕР_1, причеп АЕ 2749 ХР, ПІБ водія: ОСОБА_4, що уповноважений постачальником здійснювати транспортування товару).

Цього ж дня - 07.07.2014 року - комбайн «CLAAS», тип Lехіоn 760, заводський номер С5600099, 2011 року випуску був відвантажений на автомобіль перевізника та перемішений до ТОВ «Технік Машинес Інтернешенел» (м. Дніпропетровськ, вул.Пушкіна, буд. 4).

14.07.2014р. директор ТОВ «Технік Машинес Інтернешенел» повідомив підприємство позивача про те, що представники відповідача жодних платежів за послуги з виявлення, оцінки пошкоджень та їх усунення ремонтною станцією не провели, окрім цього, відвантажили комбайн «CLAAS», тип Lехіоn 760, заводський номер С5600099, 2011 року на трал на вивезли комбайн (зі слів керівника ТОВ «Технік Машинес Інтернешенел») у невідомому напрямку.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача подальші спроби з'ясувати місцезнаходження 2-го комбайну та встановити контакт з представниками відповідача не призвели до жодного результату.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 241 ЦК України,правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Спірний договір поставки був укладений між позивачем та відповідачем в особі директора Представництва Чубом, чиї дії були в наступному повністю схвалені відповідачем, який приступив до виконання цього договору.

Спірним договором було передбачено, що відповідач на умовах попередньої оплати поставляє позивачу 4 зернозбиральні комбайни. Відповідач приступив до виконання цього договору вже після того, як Чуб був звільнений, а Представництво очолила безпосередньо керівник відповідача ОСОБА_5.

06.05.2014р. керівник відповідача ОСОБА_5 особисто підписала видаткову накладну № РН-0000006, яка була виписана на підтвердження поставки позивачу першого зернозбирального комбайна за спірним договором.

Відповідач самостійно завіз в Україну перший та другий комбайни відповідно до спірного договору, самостійно здійснив їх митне очищення, надав на Ягодинську митницю копію спірного договору, а позивачу надіслав електронним поштовим зв'язком вантажні митні декларації на доказ того, що відповідач розпочав виконання договору поставки.

Крім того, позивач та відповідач шляхом обміну електронними листами уклали додаткову угоду до спірного договору від 16.06.2014р., у п. 1 якої відповідач підтвердив, що спірний договір укладено з відома та за погодженням з відповідачем і гарантував його виконання.

Електронне листування з відповідачем від імені позивача, на підставі доручення позивача вів адвокат ОСОБА_6 з власної електронної поштової скриньки безпосередньо з керівниками відповідача, зокрема ОСОБА_7, який користується електронною поштовою скринькою та ОСОБА_8, який користується електронною поштовою скринькою .

На доказ того, що ці поштові скриньки, дійсно, офіційно належать відповідачу, позивачу було надіслано відсканований паспорт керівника відповідача ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

15.07.2014р. позивачем на адресу відповідача в м. Запоріжжя було направлено претензію № 1/2014 щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, а саме: в п'ятиденний строк надати відповідь на претензію, поставити 2-й, 3-й, 4-й комбайни в стислі строки, але не пізніше 20.07.2014р., у п'ятиденний строк сплатити штрафні санкції у розмірі 2 613 810 грн. 36 коп. за прострочення поставки комбайнів.

Претензія позивача залишилася відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, в порушення умов договору відповідач з простроченням встановленого 90-

денного терміну поставив лише один комбайн, вартістю 2 854 380 грн. 00 коп., 2-й, 3-й, 4-й комбайни в строки, визначені у договору від 24.01.2014р. та у претензії, а саме не пізніше 20.07.2014р., відповідач не поставив, суму передоплати в розмірі 8 630 940 грн. 00 коп. не повернув.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Натомість стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не для виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обовязок щодо повернення коштів, отриманих як попередня оплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні статті 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що кошти в розмірі 8 630 940 грн. 00 коп., що були перераховані відповідачу, є попередньою оплатою за товар в розумінні ст. 693 ЦК України.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача передоплати у розмірі 8 630 940 грн. 00 коп. суд визнає обґрунтованими, оскільки за обставинами справи має місце сплата позивачем попередньої оплати та відсутність поставки товару відповідачем на вимогу покупця.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 305 339 грн. 31 коп. 25 % річних за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Це право виникає у продавця лише в разі, якщо продавець передав покупцю товар, який відповідає умовам договору чи закону.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, сторони можуть передбачити в договорі розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки право на їх стягнення передбачено законом.

Особи при укладенні угоди повинні враховувати межі дозволеності угод і призначення їх у суспільстві, дотримуватись вимог цивільного законодавства.

Пунктом 5.3 договору сторони узгодили, що у випадку порушення постачальником строку поставки, передбаченого п. 2.2 договору, постачальник сплачує, відповідно до ст. 536 ЦК України 25 % річних за користування чужими грошовими коштами за кожний день прострочення до дня поставки товару включно.

Відповідно п.п. 6.1. та 6.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.201р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобовязання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобовязанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст. 1048, 1054,1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у звязку з користуванням чужими коштами.

Положенням ж ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення грошового зобовязання.

Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) за наявності порушення боржником грошового зобовязання.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем процентів за користування чужими грошовими коштами.

Судом здійснено перевірку наданого розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами, згідно якого нараховані проценти складають 2 305 339 грн. 31 коп., розрахунок позивача є обгрунтованим та вірним.

Отже, сума нарахованих відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2 305 339 грн. 31 коп., відповідно до п. 5.3 договору, підлягає стягненню з Компанії Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ (Harvesto Agrotrade Deutschland GmbH) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Корнацьких.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про розірвання договору поставки 24/01-14 від 24.01.2014р. В обґрунтування зазначеної вимоги позивач посилається на те, що відповідачем істотно порушено умови договору щодо постачання товару на адресу позивача.

Згідно ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочки виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Умовами п. 7.4 договору передбачено, що він набуває чинності з моменту підписання й діє до повного виконання сторонами обовязків за цим договором.

Отже, договір № 24/01-14 від 24.01.2014р. на день вирішення спору в суді є діючим.

Позивач вимагає розірвати договір внаслідок істотного порушення умов договору відповідачем, оскільки не відбулась поставка товару, що є суттєвою умовою для договорів поставки.

Ч.2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, в даному випадку існує підстава для розірвання договору, що передбачено нормами ст. 651 Цивільного кодексу України, оскільки матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем умов договору щодо поставки товару.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Оскільки відповідачем не виконано умов договору в частині здійснення поставки попередньо оплаченого товару, суд приходить до висновку про істотність таких порушень, чим підтверджується обґрунтованість вимог позивача про розірвання договору поставки № 24/01-14 від 24.01.2014р.

Оскільки відповідачем не надано доказів поставки товару в узгоджені терміни, доводи відповідача спростовано вищевикладеним.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 8 630 940 грн. 00 коп. суми передоплати, 2 305 339 грн. 31 коп. 25 % річних за користування чужими грошовими коштами та розірвати договір поставки № 24/01-14 від 24.01.2014р.

Згідно постанови Пленума Вищого Господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 про зміну предмета або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, якщо відповідну заяву прийнято господарським судом, зазначається в описовій частині рішення і подальший виклад рішення, в тому числі його резолютивної частини, здійснюється з урахуванням такої заяви. При цьому у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині, на яку зменшився розмір позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 07.12.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач зменшив розмір позовних вимог на суму 5 475 822грн.98коп. Позивачем було заявлено дві окремі позовні вимоги: про розірвання договору та майновий спір, суд стягує з відповідача судовий збір за розірвання договору 1218 грн.00коп. та 48 697грн.19коп. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати договір поставки № 24/01-14 від 24.01.2014р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма Корнацьких (55152 Миколаївська область, Кривоозерський район, с. Секретарка, вул. Леніна, 35-а; офіс 01004 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 18, оф. 13, ) та Компанією Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ (Harvesto Agrotrade Deutschland GmbH) 10117 Німеччина, Берлін, Фрідріхштрассе, 171 (10117, Deutchland, Belin, Friedrichstrasse, 171) представництво Харвесто Агротрейд Дойчланд ГмбХ, 69006 м. Запоріжжя, вул. Лобановського, 6-а, ).

Стягнути з Компанії Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ (Harvesto Agrotrade Deutschland GmbH) 10117 Німеччина, Берлін, Фрідріхштрассе, 171 (10117, Deutchland, Belin, Friedrichstrasse, 171) представництво Харвесто Агротрейд Дойчланд ГмбХ, 69006 м. Запоріжжя, вул. Лобановського, 6-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Корнацьких (55152 Миколаївська область, Кривоозерський район, с. Секретарка, вул. Леніна, 35-а; офіс 01004 м. Київ, вул. Велика Васильківська, 18, оф. 13, ) 8 630 940 (вісім мільйонів шістсот тридцять тисяч девятсот сорок) грн. 00 коп. суми передоплати, 2 305 339 (два мільйони триста пять тисяч триста тридцять девять) грн. 31 коп. 25 % річних за користування чужими грошовими коштами, 48 697 (сорок вісім тисяч шістсот девяносто сім) грн. 19 коп. судового збору та 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять)грн..00коп судовий збір за розірвання договору поставки. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 11.12.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.