ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015р. Справа№ 914/3700/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод»
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок»
про:стягнення 94377 грн. 46 коп. (з яких: 87450,97 грн. - основний борг; 372,05 грн. 3% річних; 985,21 грн. інфляційні; 5569,23 грн. пеня)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Корчинський О. І.

Представники:

Позивача:ОСОБА_1 - представник (довіреність №14 від 16.11.2015 р.)
Відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 19.12.2014 р.)

28.10.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. №3816 поступила позовна заява від Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» про стягнення 94377 грн. 46 коп. (з яких: 87450,97 грн. - основний борг; 372,05 грн. 3% річних; 985,21 грн. інфляційні; 5569,23 грн. пеня).

Ухвалою суду від 30.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 26.11.2015 р.

17.11.2015 р. до суду за вх. №5361/15 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, якою він просить накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачу. Ухвалою суду від 10.12.2015 р. подану заяву залишено без розгляду.

17.11.2015 р. до суду за вх. №49823/15 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 26.11.2015 р. розгляд справи було відкладено на 10.12.2015 р.

Позивач вимоги суду виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у позовні заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги суду виконав частково, відзив на позовну заяву представив, проти позову не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

10.12.2015 р. до суду за вх. №53680/15 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представленим відзивом відповідач просить суд надати можливість для мирного врегулювання спору між сторонами.

Представник позивача проти клопотання відповідача про оголошення перерви для мирного врегулювання спору заперечив, вважає його безпідставним та таким, що спричинить затягування судового розгляду справи.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

01.11.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (Покупець, відповідач у справі) та Дочірнім підприємством «Староконстантинівський молочний завод» (Постачальник, позивач у справі) укладено договір поставки продукції під торгівельною маркою Покупця № ПМ-47/1 (надалі Договір, оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник на умовах, передбачених даним Договором, виготовляє та передає виключно Покупцю продукцію, перелічену в Специфікації до цього Договору, з нанесенням на неї (на продукцію чи упаковку) захищеної торгівельної марки, право використання якої на території України належить виключно Покупцю (надалі - Продукцію), а Покупець здійснює своєчасну оплату отриманої від Постачальника Продукції.

Згідно з п. 10.4. Договору, з урахуванням змін, внесених Додатковим договором №ПМ-47/1/2014 від 01.11.2014 р., сторони продовжили строк дії договору до 31.10.2015 р.

Відповідно до п.6.4. Договору, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку через 35 днів з моменту отримання товару від Постачальника за умови своєчасного надання Постачальником всіх передбачених даним Договором та чинним законодавством України належно оформлених документів на товар, що постачається. У випадку несвоєчасного надання Постачальником всіх передбачених даним Договором та чинним законодавством України документів на товар, що постачається, термін розрахунків продовжується на відповідну кількість днів протермінування.

П. 5.1. Договору передбачено, що приймання товару щодо кількості проводиться за вагою чи кількістю одиниць товару, вказаних у накладних згідно з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-6, затвердженою Постановою Держарбітражу від 15.07.1965 р.

Згідно з п. 10 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю №П-6 приймання товару вважається здійсненим одночасно якщо перевірка кількості продукції закінчена у встановлені терміни.

Відповідні терміни зазначені у п. 9 вищезазначеної Інструкції - за вагою і кількістю місць у терміни, зазначені в підп. «а» цього пункту; за вагою нетто і кількістю товарних одиниць в кожному місці одночасно з розкриттям тари, але не пізніше 10 днів, а для швидкопсувної продукції не пізніше 24 годин з моменту отримання продукції при доставці продукції постачальником або при вивезенні її одержувачем зі складу постачальника і з моменту видачі вантажу органом транспорту у всіх інших випадках.

П. 5.2. Договору передбачено, що приймання товару щодо якості проводиться згідно з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю №П-7, затвердженою Постановою Держарбітражу від 25.04.1966 р.

Відповідно до пп. «б» п. 6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю №П-7 в якій встановлено, що товар вважається прийнятим, якщо перевірка якості та комплектності продукції закінчена у встановлені терміни. Одночасно з розкриттям тари, але не пізніше 10 днів, а для швидкопсувної продукції не пізніше 24 годин з моменту отримання продукції при доставці продукції постачальником або при вивезенні її одержувачем зі складу постачальника і з моменту видачі вантажу органом транспорту у всіх інших випадках.

Враховуючи зазначені положення, товар вважається прийнятим Покупцем з моменту закінчення його перевірки щодо кількості та якості.

На виконання своїх зобовязань, у період з 25 червня по 31 серпня 2015 року, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 87450,97 грн.

На підтвердження поставки до матеріалів справи позивачем долучено видаткові накладні: №СК-039300 від 25.06.2015 р. на суму 19800,00 грн.; №СК-040011 від 29.06.2015 р. на суму 13872,00 грн.; №СК-041690 від 06.07.2015 р. на суму 19071,00 грн.; №СК-043661 від 13.07.2015 р. на суму 8859,00 грн.; №СК-054208 від 24.08.2015 на суму 21732,00 грн.; №СК-055845 від 31.08.2015 на суму 12636,00 грн.

Факт отримання товару засвідчено підписами та печатками відповідача на зазначених видаткових накладних. Крім того, відповідачем підписано акт звірки взаємних розрахунків з позивачем за серпень 2015 року, чим засвідчено факт заборгованості перед позивачем на загальну суму 87451,00 грн.

Поданим до суду відзивом відповідач не заперечив позовні вимоги, а просив суд оголосити в судовому засіданні перерву для надання можливості для позасудового врегулювання спору.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні у зв'язку з тим, що таке клопотання необґрунтоване та не підтверджене жодними доказами. Враховуючи те, що провадження у даній справі порушено 30.10.2015 р., у відповідача було достатньо часу для мирного врегулювання спору. Крім того, суд зазначає, що частиною третьою статті 22 ГПК на сторони покладено обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, до яких законом віднесено, зокрема, право заявляти клопотання. При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Таким чином, зловживання відповідачем процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права позивача та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У ч. 1 ст. 175 ГК України зазначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.6.4. Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку через 35 днів з моменту отримання товару від Постачальника за умови своєчасного надання Постачальником всіх передбачених даним Договором та чинним законодавством України належно оформлених документів на товар, що постачається.

Згідно з видатковими накладними, долученими до матеріалів справи, відповідач отримав товар на загальну суму 87450,97 грн.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з п. 9.5. Договору встановлено, що у випадку якщо Покупець у термін зазначений у п. 6.4. даного Договору, не оплатив вартість отриманої Продукції він зобовязаний сплатити Постачальнику штрафну неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення від вартості неоплаченої продукції за кожен день прострочення простроченої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За неналежне виконання грошового зобовязання, позивачем нараховано відповідачу 372,05 грн. 3% річних, 985,21 грн. інфляційних втрат та 5569,23 грн. пені.

У підпункті 1.12. пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (із змінами та доповненнями) зазначено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку пені та інших нарахування, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 372,05 грн. 3% річних, 985,21 грн. інфляційних втрат та 5569,23 грн. пені підлягають задоволенню в межах заявленої суми.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» про стягнення 94377 грн. 46 коп. (з яких: 87450,97 грн. - основний борг; 372,05 грн. 3% річних; 985,21 грн. інфляційні; 5569,23 грн. пеня) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

За подання до господарського суду позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір на суму 1415,67 грн., що підтверджується платіжним доручення від 19.10.2015 р. № 9187.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його неправомірних дій.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 599, 610, 625, 629, 632, 655, 691, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 175, 193, 230, 232 ГК України, ст. ст. 43, 45, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» про стягнення 94377 грн. 46 коп. (з яких: 87450,97 грн.- основний борг; 372,05 грн. 3% річних; 985,21 грн. інфляційні; 5569,23 грн. пеня) задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (вул. Городоцька, буд. 359, м. Львів, 79040; ідентифікаційний код 35621418) на користь Дочірнього підприємства «Старокостянтинівський молочний завод» (вул. І. Франка, буд. 47, м. Стороконстянтинів, Хмельницька обл., 31104; ідентифікаційний код 31952591) 94377 грн. 46 коп. (з яких: 87450,97 грн. - основний борг; 372,05 грн. 3% річних; 985,21 грн. інфляційні; 5569,23 грн. пеня) та 1415 грн. 67 коп. судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 грудня 2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.