ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р.Справа № 922/6009/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерне товариство "Харківобленерго", м. Харків
до Борівська районна державна адміністрація, смт. Борова
про визнання права власності
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 01-42юр/3213 від 30.04.2015 року

відповідача - не з'явився

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Борівської районної державної адміністрації, про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, літ. "А", загальною площею 20,9 кв.м. за адресою: Харківська область, Борівський район, Піско-Радьківська селищна рада, комплекс с/г будівель та споруд № 3, що розташований на території колишньої молочнотоварної ферми. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 468,35 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що Акціонерна компанія "Харківобленерго" набула право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, літ. "А", загальною площею 20,9 кв.м. за адресою: Харківська область, Борівський район, Піско-Радьківська селищна рада, комплекс с/г будівель та споруд № 3, оскільки добросовісно заволоділа ним і продовжує відкрито, безперервно володіти ним вже понад 10 років, експлуатувати та утримувати вказане майно, має технічний паспорт, понад 10 років сплачує земельний податок за земельну ділянку, на якій розташований вище вказаний об'єкт та нормами ст.ст. 344, 392 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 листопада 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/6009/15 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 01 грудня 2015 року.

01 грудня 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області відкладено розгляд даної справи до 14 грудня 2015 року.

В призначене судове засідання 14 грудня 2015 року з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд супровідним листом долучити до матеріалів справи довідку державної казначейської служби України про зарахування судового збору, дані документи судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацію в канцелярії суду за вх. № 49938 від 14 грудня 2015 року.

Відповідач свого повноважного представника в судове засідання не направив, відзив на позов та документи, на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі, не надав; про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 112, 118).

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не зявилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі та про відкладення) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач не зявився у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчить, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

В судовому засіданні 14 грудня 2015 року представник позивача не вияв наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Акціонерна компанія "Харківобленерго" заволоділа об'єктом нерухомого майна, а саме нежитловою будівлею літ. "А", загальною площею 20,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Харківська область, Борівський район, Піско-Радьківська селищна рада, комплекс с/г будівель та споруд № 3 (інв. № 00521280), що розташований на території колишньої молочнотоварної ферми в червні 1992 року. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (чинна редакція ЦК України на даний час), правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Акціонерна компанія "Харківобленерго" понад 10 років володіє вищезазначеним нерухомим майном добросовісно та безперервно, тобто об'єкти з володіння позивача не вибував, перебував у її користуванні безпосередньо, що підтверджується довідкою Акціонерної компанії "Харківобленерго" за вих. № 12/3099 від 04 вересня 2015 року.

З моменту фактичного, безтитульного володіння об'єктом і по теперішній час позивачу не пред'являвся правомочною особою позов про повернення вищезазначеного об'єкту, Акціонерна компанія "Харківобленерго" не вчиняла дій, які б свідчили про визнання нею обов'язку щодо повернення вищезазначеного об'єкту власнику.

25 лютого 2010 року позивач звернувся до КП "Борівське БТІ" з заявою за вих. № 02-55/1965 про реєстрацію права власності. На вказану заяву було відмовлено позивачу рішенням про відмову в реєстрації від 22 червня 2010 року.

Листом від 16 травня 2012 року за вих. № 30 КП "Борівське бюро технічної інвентаризації" повідомила позивача, на лист останнього від 03 травня 2012 року, про відсутність реєстрації права власності не нежитлові будівлі згідно наданого позивачем переліку.

17 травня 2012 року листом за вих. № 02-55/3838 позивач звернувся до Борівської районної державної адміністрації Харківської області із проханням видати свідоцтва на право приватної власності на об'єкти нерухомого майна, які розташовані в межах Борівської селищної ради, зокрема, на будівлю ПС 35/10 "Піски", яка знаходиться у користуванні у позивача.

Як вбачається з листа № 02-35/1508 від 13 червня 2012 року, Борівською районною державною адміністрацією відмовлено позивачу, Акціонерній компанії "Харківобленерго", у видачі свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний об'єкт знаходиться понад 10 років на балансі позивача, експлуатується та утримується ним, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів про постачання електричної енергії, актами результатів загального періодичного огляду будівельних конструкцій та актами на поточний ремонт.

Акціонерна компанія "Харківобленерго" має технічний паспорт, який виготовлено за заявою останнього КП "Борівське бюро технічної інвентаризації", замовлено технічний висновок про стан нежитлової будівлі приміщення. Крім того позивач сплачує земельний податок за земельну ділянку, на якій розташований спірний об'єкт.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. та п.1.5. Тимчасового положення Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 37.02.2002 р. №7/5, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно юридичних осіб. Згідно положень Цивільного кодексу зазначені будівельні частини відносяться до об'єктів нерухомого майна, тобто до об'єктів, право власності на які підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності становлять три складові (ст. 317 Цивільного кодексу України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна.

За ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ст. 344 ЦК України).

Власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням права власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

Згідно п. 10 додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна є, в тому числі, рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на вищенаведене, суд вважає позовні вимоги позивача щодо визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю літ "А", загальною площею 20,9 кв.м. за адресою: Харківська область, Борівський район, Піско-Радьківська селищна рада, комплекс с/г будівель та споруд № 3, що розташований на території колишньої молочнотоварної ферми є обґрунтованими, підтвердженими наданими до матеріалів справи документами та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 468,35 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 181, 316, 317, 319, 321, 344, 386, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за Акціонерною компанією "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю, літ. "А", загальною площею 20,9 кв. м. за адресою: Харківська область, Борівський район, Піско-Радьківська селищна рада, комплекс с/г будівель та споруд № 3, що розташований на території колишньої молочнотоварної ферми.

Стягнути з Борівської районна державна адміністрація (63801, Харківська область, Борівський район, смт. Борова, вул. Леніна 1 () на користь Акціонерної компанієї "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р 5 в АТ "ОСОБА_2 Аваль" м. Київ, МФО 380805, ) 1 468,35 грн. судового збору.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 18.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/6009/15