КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа№ 910/18796/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Тараненко А.П. - представник за довіреністю від 05.01.2015 року;

від відповідача: Ліповуз Д.І. - представник за довіреністю від 02.01.2015 року;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року

у справі № 910/18796/15 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

третя особа ОСОБА_4

про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 2 796, 06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 2 796, 06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виконано умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплачено страхувальнику, у зв'язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, внаслідок чого до позивача в порядку ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перейшло право вимоги (регресу) до осіб, відповідальних за завдані збитки, яким є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року у справі № 910/18796/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у рішенні посилається на зменшення суми, шляхом застосування пропорції, у зв'язку із тим, що страхова сума за договором страхування складає 230 190, 00 грн., а ринкова вартість транспортного засобу згідно експертної оцінки становить 317 389, 51 грн. Однак, застосування пропорції є необґрунтованим, оскільки дійсна вартість ТЗ та страхова сума згідно умов договору добровільного страхування є однаковими.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року справу № 910/18796/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А., залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4 та призначено до розгляду на 11.11.2015 року.

У судове засідання 11.11.2015 року представник позивача та представник третьої особи не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.11.2015 року заперечував доводи апеляційної скарги, надав пояснення в обгрунтування своєї правової позиції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року відкладено розгляд справи до 02.12.2015 року.

Представник позивача у судове засідання 02.12.2015 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні 02.12.2015 року заперечував доводи апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 03.03.2015 року на перехресті вул. Карла Маркса та вул. Клари Цеткін в м. Дніпропетровську, ОСОБА_4, керуючи автомобілем "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1, перед початком руху та при зміні руху праворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив п. 10.1. ПДР України та допустив зіткнення з застрахованим автомобілем, під керуванням ОСОБА_8, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2015 року ОСОБА_4, за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В результаті ДТП автомобіль "Ford Focus", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою №58894429 про дорожньо-транспортну пригоду, виданою відділом ВДАІ Дніпровпетровського МУ ГУМВСУ в Дніпропетровській області.

Водночас, 28.04.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (страховик) та ОСОБА_9 (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №005040/4002/0000131, предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу марки "Ford Focus", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

03.03.2015 року ОСОБА_9 звернулась до позивача із заявою № 00164046 про виплату страхового відшкодування внаслідок події, що має ознаки страхового випадку, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про подію, що сталась 03.03.2015 року.

Відповідно до звіту №08/03/15 від 14.03.2015 року Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_10 ремонт автомобіля "Ford Focus", реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 8 394, 83 грн.

Згідно із страховим актом № 00164046 від 02.04.2015 та наказу позивача № 00164046 від 02.04.2015 сума було визначено розмір страхового відшкодування за договором у сумі 7 819, 35 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було перераховано на рахунок СТО ПП «Аеліта» 1 000 000, 00 грн., в якості авансу за ремонт транспортних засобів, що підтверджується платіжним дорученням № 045740 від 24.12.2013 року.

При цьому, згідно повідомлення № 00164046, наявного в матеріалах справи, на підставі рахунку-фактури № 669 від 06.03.2015 року було надано згоду на списання коштів у сумі 7 819, 35 грн. з суми авансового платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як свідчать матеріали справи, цивільна відповідальність страхувальника наземного транспортного засобу автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_11, застрахована відповідачем згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5871163, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000, 00 грн., франшиза - 1 000, 00 грн.

Відповідно до приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

З наведених приписів законодавства вбачається, що ПАТ "Страхова компанія "Уніка", як страховик, отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування і таке право переходить до нього саме в обсягах фактично понесених витрат.

При цьому, у зв'язку з тим, що цивільно-правову відповідальність осіб, які на законній підставі користуються автомобілем марки ««ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1, застраховано відповідачем, що підтверджується полісом № АІ/5871163, то саме відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу в порядку регресу в межах ліміту відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до звіту № 08/03/15 від 14.03.2015 року, ринкова вартість автомобіля становить 317 389, 51 грн., а страхова сума згідно договору позивача складає 230 190, 00 грн., що дорівнює 72,53 % дійсної ринкової вартості ТЗ. А тому, страхове відшкодування розраховується в пропорції ринкової вартості ТЗ до розміру страхової суми.

Так, відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що у разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Згідно із п. 10.1.19 договору добровільного комплексного страхування на транспорті №005040/4002/0000131 від 28.04.2014 року визначено, що якщо, страхова сума, визначена п. 1.3.4 договору, виявляється меншою, ніж загальна дійсна вартість ТЗ та додаткового обладнання визначена п. 1.2 договору, відшкодуванню підлягає лише частка дійсного збитку, яка відповідає частці страхової суми у дійсній вартості ТЗ та додаткового обладнання.

Отже, і дійсна вартість транспортного засобу, і страхова сума визначаються на момент укладення договору добровільного страхування.

Водночас, як вбачається із договору добровільного комплексного страхування на транспорті №005040/4002/0000131 від 28.04.2014 року, дійсна вартість ТЗ становить 230 190, 00 грн. (п.1.2 договору), страхова сума також складає 230 190, 00 грн. (п. 1.3.4 договору).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було застраховано транспортний засіб у повному обсязі, а тому вищевказана пропорція не застосовується.

Щодо твердження відповідача, що в договорі добровільного страхування була зазначена занижена вартість транспортного засобу, оскільки згідно звіту №08/03/15 від 14.03.2015 року станом на 06.03.2015 року ринкова вартість транспортного засобу становить 317 389, 51 грн., тобто є більшою, ніж визначена в договорі добровільного страхування (230 190, 00 грн.), то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 403 від 10.04.2013 року «Про затвердження Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів» зазначено, що середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Згідно із п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 403 від 10.04.2013 року «Про затвердження Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів» джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства.

Середня вартість транспортного засобу в Україні вираховується еквівалентно до іноземної валюти - національної валюти виробника транспортного засобу.

Так, у звіті №08/03/15 від 14.03.2015 року зазначено, що середня вартість транспортного засобу, яке було у використанні складає 14 370 дол. США, що з урахуванням коректування щодо пропозиції та продажу становить 13 077 дол. США (299 424, 07 грн. з розрахунку 1 дол. США = 22,897 грн.).

Натомість, в момент укладання договору добровільного страхування, а саме 28.04.2014 року офіційний курс долара США до гривні становив 11, 35 грн. за 1 долар США.

Таким чином, враховуючи курс долара до гривні вартість транспортного засобу станом на день укладення договору добровільного страхування становила 20 281, 05 дол. США.

Отже, твердження відповідача про те, що на момент укладання договору добровільного страхування дійсна вартість транспортного засобу була занижена є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткове погашення страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 4 513, 29 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12148 від 25.05.2015 року.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підлягає стягненню із відповідача страхове відшкодування в порядку регресу у сумі 2 306, 06 грн. (7 819, 35 грн. - 4 513, 29 грн. - 1 000, 00 грн. (франшиза згідно наданого відповідачем полісу № АІ/5871163).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (з урахуванням суми франшизи).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року у справі № 910/18796/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70 а; ) суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 2 306, 06 грн., 1 506, 91 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1 657, 60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70 а; ) в дохід Державного бюджету України 669, 90 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

8. Матеріали справи № 910/18796/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко