ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року Справа № 904/4869/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів: Широбокової Л.П., Пруднікова В.В.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 30.06.2015 р., представник;

від відповідача представник у судове засідання не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 року у справі №904/4869/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тексис-Груп", м.Харків

до відповідача приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 703 086 грн. 22 коп.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Тексис-Груп" (надалі ТОВ "Тексис-Груп") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" (надалі ПрАТ "Криворізький завод гірничого обладнання") на свою користь 627 107 грн. 16 коп. заборгованості, 68 481 грн. 06 коп. пені, 7 498 грн. 3% річних та 14 061 грн. 72 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 року у справі №904/4869/15 (суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено частково; з ПрАТ "Криворізький завод гірничого обладнання" на користь ТОВ "Тексис-Груп" стягнуто 627 107 грн. 16 коп. основного боргу, 58 604 грн. 13 коп. пені, 7 498 грн. 3% річних та 13 864 грн. 18 коп. судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати.

Апелянт на виклик суду не зявився, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 115), з огляду на що колегія суддів вважає можливим переглянути справу в апеляційному порядку за його відсутності.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Між ТОВ "Тексис-Груп" (постачальник, позивач) з ПАТ "Криворізький завод гірничого обладнання" (покупець, відповідач) укладений договір №КЗГО/248-14П від 27.06.2014 року (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти та оплатити матеріали (ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1 договору кількість, номенклатура ресурсів вказується в специфікаціях до договору, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1 договору постачання ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, зазначеними у Специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов'язані з поставкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 6 Специфікації № 3 від 19.08.2014 року до договору визначені наступні умови розрахунку ціни: ціна сформована виходячи з міжбанківського курсу на момент видачі тендерної рекомендації 12.08.2014 року 13,5998562 грн., що еквівалентно 361,67 USD без ПДВ і змінюється пропорційно зміни міжбанківського курсу на момент оплати.

Пунктом 5.1 договору визначено, що оплата покупцем ресурсів здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі. Оплата за поставлені ресурси буде проводитися протягом терміну, зазначеного в специфікації, який розпочинається з моменту постачання ресурсів (п.5.2 договору) .

Пунктом 5 Специфікації № 3 від 19.08.2014 року до договору визначено наступні умови оплати: протягом 12 календарних днів з моменту поставки.

Позивач здійснив наступні поставки ресурсів відповідачеві:

- 33,76 т лігносульфоната рідкого технічного марки АП за видатковою накладною №РН-0000191 від 21.09.2014 року загальною вартістю 199 264,75 грн. з ПДВ, що на день поставки було еквівалентно 14 651,84 USD, а станом на 02.06.2015 року, за офіційним курсом НБУ (2108,4888 грн. за 100 доларів США) - 308 932,41 грн.;

- 34,77 тон лігносульфоната рідкого технічного марки АП згідно видаткової накладної №РН-0000191 від 01.10.2014 року загальною вартістю 205266,17 грн. з ПДВ, що на день поставки було еквівалентно 15 090, 18 USD, а станом на 02.06.2015 року, згідно з офіційним курсом НБУ (2108,4888 грн. за 100 доларів США) - 318 174,76 грн.

За даними позивача, вказані поставки в супереч умов договору відповідачем не оплачені; загальний борг становить суму, еквівалентну 29 742,02 USD з ПДВ, що станом на 02.06.2015 року, згідно з офіційним курсом НБУ (2108,4888 грн. за 100 доларів США) складає 627 107, 16 грн.

Згідно п. 7.2 договору у разі порушення термінів оплати ресурсів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення від несплаченної суми.

На простроченний борг відповідача позивачем нарахована пеня в сумі 68 481,06 грн. за період з 04.10.2014 року по 14.04.2015 року та, з посиланням на ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, 3% річних в сумі 7 498,00 грн. за період з 04.10.2014 року по 02.06.2015 року.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу, який правомірно стягнутий з нього на користь позивача місцевим господарським судом.

Господарським судом Дніпропетровської області також вірно встановлено, що розрахунок пені позивачем проведено з помилкою, оскільки за період з 06.02.2015 року до 14.04.2015 року подвійна облікова ставка НБУ перевищувала обумовлену п. 7.2 договору ставку для розрахунку пені (0,1%), тому за розрахунком суду пеня з простроченої суми становить 58 604,13 грн., що підлягає стягненню з відповідача; а також є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення з відповідача 7 498 грн. 3% річних .

Апелянт зазначає, що він неодноразово заявляв суду першої інстанції про скрутне фінансове становище підприємства, яке утворилося внаслідок бойових дій на території Донецької і Луганської області, де знаходиться значна частина його контрагентів, що не мають змоги вчасно розраховуватися з відповідачем; до матеріалів справи, в якості підтвердження скрутного фінансового становища ним було надано відповідні документи: баланс та звіт про фінансові результати.

Відповідач вважає, що судом не було надано належної оцінки наданим документам, а стягнута сума штрафних санкцій є занадто великою, не відповідає обставинам справи, розміру понесеним збиткам позивача та може привести до зупинки діяльності апелянта.

В силу ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України унормовано, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідач не погоджується з оскаржуваним рішенням лише в частині задоволення вимог про стягнення пені та 3% річних; посилається при цьому на порушення судом приписів ст. 233 ГК України.

Разом з тим, зазначеною правовою нормою передбачено право суду (не обов'язок) на зменшення розміру штрафних санкцій, тому, посилання скаржника на її порушення судом слід залишити поза увагою.

Місцевий господарський суд дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається ані клопотання відповідача щодо зменшення суми пені, ані доказів в його обґрунтування. До того ж, 3% річних не є штрафними санкціями в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та на них положення ст. 233 Господарського кодексу України не розповсюджуються.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2015 року у справі №904/4869/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 10.12.2015 року)