номер провадження справи 14/30/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 Справа № 908/605/15-г

Господарський суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сушко Л.М., судді Давиденко І.В., Смірнов О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2» (адреса 04073, м. Київ, просп. Московський, буд. 9, корп. 5, офіс 101)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (адреса 83060, м. Донецьк, Куйбишевський район, вул. Шахтарів Донбасу, буд. 163; адреса 87525 м. Маріуполь Донецької області, вул. Бахчиванджи, б. 2)

про зобовязання повернути майно

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність №23-12/14-34 від 23.12.2014р.

від відповідача: не зявився

Суть спору:

29 січня 2015 року до господарського суду Запорізької області звернувся Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2» з позовом до Відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл справи №908/145/15-г для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.01.2015р. порушено провадження у справі № 908/605/15-г, судове засідання призначено на 11.03.2015р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.03.2015р. розгляд справи відкладено до 23.03.2015р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.03.2015р. за клопотанням Відповідача, у відповідності до ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи продовжено на 15 днів до 13.04.2015р. Розгляд справи відкладено до 08.04.2015р.

08.04.2015р. від Відповідача надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Запорізької області справи за позовом ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» до ТОВ «Торг-Строй Компанія» про витребування майна, яке є предметом лізингу за договором фінансового лізингу вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880 з незаконного володіння і передання його у володіння ТОВ Шляхове будівництво Альтком, та набрання рішенням суду законної сили. У судовому засіданні 08.04.2015 р. представник Відповідача також пояснив, що на теперішній час не володіє спірним майном, оскільки воно було передано на зберігання ТОВ Торг-Строй Компанія за договором від 03.06.2014 р., термін договору зберігання скінчився, але зберігач майно не повернув, зазначивши в листі про неможливість його повернення.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.04.2015р. провадження у справі № 908/605/15-г зупинено до набрання законної сили рішенням по справі №908/2261/15-г за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.06.2015р. скасовано ухвалу господарського суду Запорізької області від 08.04.2015р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.06.2015р. справу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Сушко Л.М., судді Давиденко І.В., Смірнов О.Г. Розгляд справи призначено на 06.08.2015р.

13.07.2015р. від Донецького апеляційного господарського суду надійшов запит про направлення на його адресу матеріалів справи №908/605/15-г у зв'язку з надходженням касаційної скарги від ТОВ Шляхове будівництво Альтком на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.06.2015р. по справі № 908/605/15-г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.07.2015р. провадження у справі зупинено до повернення матеріалів справи до господарського суду Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.11.2015р. провадження у справі поновлено з 23.11.2015р., судове засідання призначено на 09.12.2015р.

30.11.2015 р. через канцелярію суду від Позивача поштою надійшла письмова заява про зміну предмету позову (без зміни підстав). Згідно з даною заявою просить зобовязати ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» повернути на користь позивача вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880.

Копія зазначеної заяви направлена Відповідачу, що підтверджується фіскальним чеком № 0227 від 26.11.2015р. та описом вкладення у цінний лист.

Статтею 22 ГПК України передбачено право позивача до початку розгляду господарським судом справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2001 р. № 11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача

Розгляд справи заново починається в разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу).

Враховуючи, що заява про зміну предмету позову подана позивачем з дотриманням вимог ст. 22 ГПК України, до початку розгляду справи по суті в складі колегії суддів, призначеної розпорядженням керівника апарату господарського суду Запорізької області від 18.06.2015р. № 01-04/229/15, суд прийняв дану заяву до розгляду в порядку ст. 22 ГПК України.

В судовому засіданні 09.12.2015р. справу розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, за згодою представника Відповідача, оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про час складання повного рішення.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на виконання умов укладеного з Відповідачем ОСОБА_4 фінансового лізингу (оренди) № L643-04/07 від 26.04.2007 р. Позивач придбав предмет лізингу за договором купівлі-продажу та передав у тимчасове володіння та користування Відповідачу, що підтверджується актом від 22.06.2007 р. Предметом лізингу є вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880. У графіку сторони погодили, що строк лізингу за договором складається з 60 періодів лізингу з липня 2007 р. по червень 2012 р. Проте, предмет лізингу Відповідачем не повернутий та продовжує ним використовуватися без правових підстав.

Відповідно до заяви про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду, ТОВ «Райффейзен ОСОБА_2» просить зобовязати ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» повернути на користь Позивача вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880.

Відповідач у судові засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. У письмовому відзиві, який надійшов до суду 20.03.2015 р., зазначено, зокрема, що Відповідач, являючись законним володільцем предмету лізингу, набув права володіння та користування ним на підставі договорів купівлі-продажу та лізингу. Хоча Відповідач фактично і сплатив вартість предмету лізингу, Позивач не здійснив його передачу у власність Відповідача, мотивуючи тим, що лізингові платежі він отримав не в повному обсязі. Таким чином, договір лізингу є діючим, а Відповідач правомірно володіє та користується предметом лізингу. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Письмовий відзив від Відповідача на позов з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову до суду не надходив.

16.11.2015 р. через канцелярію суду від Відповідача надійшла заява, відповідно до якої просить долучити до матеріалів справи копію сертифікату Торгово-промислової палати України від 21.05.2015 р. № 4295 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Копія сертифікату долучена до матеріалів справи. У заяві Відповідачем також зазначено, що станом на сьогоднішній день майно, яке є предметом спору по даній справі, протиправно утримується іншою юридичною особою ТОВ Торг-Строй Компанія на території міста Донецька. Відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-у, м. Донецьк є населеним пунктом, що входить до зазначеного переліку, а відповідно, враховуючи факт перебування майна, що є предметом спору по справі на зазначеній території, підприємство відповідача-1 позбавлено доступу до нього. Про знаходження майна на території непідконтрольній владі України неодноразово зазначалося в суді. Місто Донецьк є територію, де влада України не здійснює свої повноваження і ця обставина є загальновідомим фактом. Не зважаючи на це, Відповідач отримав сертифікат Торгово-промислової палати України від 21.05.2015 р. № 4295 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а відповідно, неможливість виконувати зобовязання за договором № L643-04/07 від 26.04.2007 р.

При цьому суд також брав до уваги наступне.

Ухвалою господарського суду від 17.06.2015 р. повернуто ТОВ Шляхове будівництво Альтком зустрічну позовну заяву про визнання права із доданими до неї документами без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України. Ухвала була оскаржена, однак ухвалою від 10.07.2015 р. Донецький апеляційний господарський суд повернув апеляційну скаргу в звязку з відсутністю доказів сплати судового збору.

Після повернення справи до господарського суду та поновлення провадження у справі ТОВ Шляхове будівництво Альтком, не сплативши судового збору, 20.11.2015 р. заявило нову зустрічну позовну заяву про визнання права власності, яка була повернута судом без розгляду ухвалою від 23.11.2015 р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК. ТОВ Шляхове будівництво Альтком було оскаржено ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви.

09.12.2015р. ухвалу господарського суду Запорізької області від 23.11.2015р. разом з апеляційною скаргою ТОВ Шляхове будівництво Альтком на зазначену ухвалу надіслано до Донецького апеляційного господарського суду.

Частиною третьою статті 22 ГПК встановлено обовязок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Тому суд розцінює як зловживання відповідачем-1 своїми процесуальними правами, зокрема, подання ним другої зустрічної позовної заяви аналогічного змісту, однак знову без дотримання вимог ст.ст. 60, 57 ГПК України з метою зупинення провадження у справі для направлення справи до суду апеляційної інстанції і неможливості розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить, зокрема, право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Запис розгляду справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд Запорізької області встановив наступне.

26.04.2007 р. ТОВ «Райффайзен ОСОБА_2» - Лізингодавець та ТОВ «Шляхове будівництво «Альтком» - Лізингоодержувач укладено Договір фінансового лізингу (оренди) № L643-04/07 (далі за текстом Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначаються в Специфікації (додаток № 2 до цього договору) (надалі предмет лізингу), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору.

Строк лізингу, відповідно до п. 1.2 ОСОБА_4, складається з періодів лізингу, зазначених у Графіку платежів (додаток № 1) та не може бути менше одного року.

Відповідно до п. 3.1 ОСОБА_4 вартість предмета лізингу становить 344 637,25 грн., в т.ч. ПДВ.

Викупна вартість предмета лізингу становить 3 446,37 грн., в т.ч. ПДВ (п. 3.3 ОСОБА_4).

Згідно з п. 8.1.4 Додатку № 4 Загальні умови фінансового лізингу Лізингоодержувач зобовязався своєчасно сплачувати лізингові платежі.

У пункті 8.1 ОСОБА_4 лізингу зазначено, що він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та сплати Лізингоодержувачем авансового лізингового платежу згідно з Графіком і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за цим ОСОБА_4.

До ОСОБА_4 сторонами підписані: додаток № 1 Графік платежів, додаток № 2 Специфікація, додаток № 3 Акт приймання-передачі предмета лізингу, додаток № 4 Загальні умови фінансового лізингу.

Специфікацією (додаток № 2 до договору) сторони визначили, що предметом лізингу є вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880 у кількості однієї одиниці.

На виконання умов вищезазначеного договору Лізингодавець придбав предмет лізингу за договором купівлі-продажу від 26.04.2007 р. № Р632-04/07.

Згідно з актом приймання-передачі предмета лізингу від 22.06.2007 р. Позивач передав Лізингоодержувачу предмет лізингу: вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880.

Копія свідоцтва про реєстрацію вантажного автомобіля MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880, міститься в матеріалах справи (а.с. 73 т. 1), власником зазначений Позивач.

Згідно з Графіком платежів (додаток № 1) сторонами визначено кількість періодів лізингу 60. Сторонами згідно з угодами про внесення змін до ОСОБА_4 фінансового лізингу від 26.04.2007 р. вносилися зміни, зокрема, до додатку № 1 Графік платежів.

Додатковою угодою від 28.02.2014 р. сторони визначили, що підписанням цієї угоди Відповідач визнає наявність простроченої заборгованості за рахунками, переліченими в даній додатковій угоді, перед Позивачем та зобовязався сплатити в розмірі та строк, визначений Сторонами. Встановлено, що дата сплати за останнім рахунком є 30.09.2014 р. Згідно з п. 1.2 додаткової угоди підписанням цієї угоди Лізингоодержувач засвідчує та визнає, що на дату укладання цієї угоди, зобовязання Лізингоодержувача перед Лізингодавцем за ОСОБА_4 не виконані в повному обсязі та відповідно до умов, визначених ОСОБА_4.

Відповідно до п. 1.3 додаткової угоди виконання зобовязань/боргових зобовязань лізингоодержувача за договором, з моменту укладання цієї додаткової угоди, є відстроченим. Встановити кінцеву дату виконання лізингоодержувачем зобовязань за договором до 30.09.2014 р. (зобовязання повинні бути виконані не пізніше зазначеної дати/дата виконання зобовязань).

Згідно з додатковою угодою від 28.02.2014 р. сторони виклали пункт 3.3 ОСОБА_4 в іншій редакції, встановивши, що викупна вартість предмету лізингу визначається договором купівлі-продажу (викупу), але не може становити менше 1% від визначеної в пункті 3.1 договору вартості предмета лізингу.

У січні 2015 р. Позивач звернувся до господарського суду з позовом, за яким порушено провадження у даній справі, з вимогами про витребування з незаконного володіння Відповідача ТОВ Шляхове будівництво Альтком майна: вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880. До початку розгляду справи по суті Позивач подав заяву про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду, та просить зобовязати ТОВ Шляхове будівництво Альтком повернути на користь Позивача вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін (позивача та відповідача-1) врегульовано договором фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з ст.ст. 1, 2 Закону України Про фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Статтею 16 даного Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

У розділі 4 ОСОБА_4 фінансового лізингу від 26.04.2007 р. сторони обумовили лізингові платежі та порядок розрахунків. Згідно п.п. 4.1, 4.2 лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу та поточних лізингових платежів, що включають: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, та комісію Лізингодавця. Розмір лізингових платежів за кожний період лізингу, їх загальна сума та порядок сплати зазначаються в Графіку.

Поточні лізингові платежі розраховуються на перше число лізингового періоду (п. 4.4). Оплата всіх лізингових платежів (авансового та поточних) здійснюється Лізингоодержувачем в національній валюті гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Лізингодвця. Лізингоодержувач здійснює платежі відповідно до Графіку з коригуванням їх загальної вартості на зміну курсу Національного банку для Євро за правилами, наведеними в п. 3 Графіку (п. 4.7).

У пунктах 5.3, 5.4, 5.5 Загальних умов фінансового лізингу (додаток № 4) зазначено, що Лізингоодержувач сплачує зазначені в Графіку поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця на підставі рахунку Лізингодавця. Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі з першого періоду лізингу. При цьому, першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем, в якому предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за актом приймання-передачі. Лізингоодержувач сплачує лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу.

Позивач надав до матеріалів справи бухгалтерську довідку (а.с. 36 т. 1), згідно з якою станом на 23.01.2015 р. несплачена вартість предмета лізингу за договором фінансового лізингу № L643-04/07 від 26.04.2007 р. складає 217 872,75 грн. Відповідно до довідки Позивача від 04.03.2015 р. (а.с. 65 т. 1) за період з 28.02.2014 р. по 06.06.2014 р. грошові кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 від Відповідача не надходили.

Як встановлено судом, Додатковою угодою від 28.02.2014 р. до ОСОБА_4 № L643-04/07 сторони встановили кінцеву дату виконання Лізингоодержувачем зобовязань за ОСОБА_4 до 30.09.2014 р.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг істотною умовою договору лізингу, зокрема, є строк лізингу строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Статтею 33 ГПК України визначено обовязок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК).

Відповідач у письмовому відзиві зазначив про фактичну сплату ним вартості предмету лізингу. Разом з тим, доказів оплати лізингових платежів, викупної вартості предмету лізингу Відповідач суду не надав. Таким чином, суд вважає встановленим факт невиконання Відповідачем зобовязання за ОСОБА_4 фінансового лізингу № L643-04/07 та закінчення строку лізингу.

Відповідно до ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України Про фінансовий лізинг лізингоодержувач зобовязаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Таким чином, відповідно до вищезазначених приписів Закону України Про фінансовий лізинг право вимоги повернення предмету лізингу від Лізингоодержувача є правовим наслідком закінчення строку лізингу.

Відповідач предмет лізингу, отриманий ним за ОСОБА_4 № L643-04/07, Позивачу не повернув, доказів укладення договору купівлі продажу (викупу), передбаченого п. 9 Загальних умов фінансового лізингу, також не надав. У письмовому клопотанні про зупинення провадження в справі та усно в судовому засіданні 08.04.2015 р. зазначав, що на теперішній час фактично не володіє майном, щодо якого заявлено позовні вимоги з тих підстав, що ним з ТОВ «Торг-Строй Компанія» укладений договір б/н від 03.06.2014 р. зберігання майна. Листом від 09.01.2015 р. ТОВ «Торг-Строй Компанія» повідомило про неможливість повернення майна в звязку з закінченням терміну дії договору зберігання.

Умовами ОСОБА_4 № L643-04/07 (п.п. 5.5, 8.1.4 Загальних умов фінансового лізингу) встановлено обовязок Лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі. Лізингоодержувач сплачує лізингові платежі незалежно від фактичного користування предметом лізингу.

Суд враховує, що вибуття з користування предметом лізингу сталося за волевиявлення саме Лізингоодержувача внаслідок укладення договору зберігання. Крім того, Відповідач припинив сплату лізингових платежів з 28.02.2014 р., тобто до укладення ОСОБА_4 зберігання від 03.06.2014 р. Захист порушеного права лізингодавця на повернення обєкта лізингу після закінчення строку лізингу не може залежати від виконання зобовязання зберігачем майна стосовно лізингоодержувача.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи та поясненнями сторін, Відповідач після закінчення строку лізингу предмет лізингу Позивачу не повернув. Заперечуючи проти позову в цій частині, Відповідач також посилається на той факт, що, на його думку, строк договору лізингу не скінчився. Обґрунтовуючи свою позицію, Відповідач зазначає, що Договір лізингу є діючим, оскільки його дія (строк договору) встановлена до повного виконання сторонами своїх обовязків за цим договором.

Предметом позову в справі, що розглядається, є зобовязання Відповідача повернути майно (предмет лізингу) в звязку з закінченням строку лізингу (строку, в період якого Відповідач мав право володіти та користуватися предметом лізингу).

Відповідач невірно ототожнює строк лізингу (визначення якого є у ст. 6 спеціального Закону України Про фінансовий лізинг) та строк дії договору фінансового лізингу.

Законом України Про фінансовий лізинг (ст. 11) встановлено, що лізингоодержувач зобовязаний у разі закінчення строку лізингу (а не строку договору) повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідач не довів суду наявність у нього права користування та володіння предметом лізингу після закінчення строку лізингу. Додатковою угодою від 28.02.2014 р. сторони змінили, зокрема, строки виконання грошових зобовязань (остання дата сплати рахунку 30.09.2014 р.), однак, не змінили строки лізингу.

Стосовно пояснень Відповідача щодо перебування спірного майна на території, не підконтрольній владі України (м. Донецьк) та, відповідно, неможливості доступу Відповідача до майна, викладених у заяві, яка надійшла до суду 16.11.2015 р., суд зазначає наступне.

Сертифікатом № 4295 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим Відповідачу ОСОБА_5 палатою України (вих. № 2091/05-04 від 21.05.2015 р.), засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема, акти тероризму на території м. Донецьк та Донецької області, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Шляхове будівництво Альтком щодо наступного зобовязання, виконання якого встановлено до 30.09.2014 р., а саме: забезпечення належного зберігання, охорони, збереження майна, належне обслуговування та сервіс майна, надання лізингодавцю вільного доступу до майна, сплати щомісячних лізингових платежів та ін. за договором фінансового лізингу № L643-04/07, укладеним 26.04.2007 р. між ТОВ Райффайзен ОСОБА_2 (лізингодавець) та ТОВ Шляхове будівництво Альтком (лізингоодержувач). Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання з 16.06.2014 р., дата закінчення тривають на 21.05.2015 р.

Відповідно до ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

У розділі 7 договору фінансового лізингу № L643-04/07 сторони врегулювали настання форс-мажорних обставин. Згідно з п. 7.1 сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобовязання або невиконання своїх обовязків за договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Сторони зобовязані письмово, не пізніше 48 годин з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України.

Згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Правовими наслідками порушення зобовязання, є наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).

Тобто, Відповідач звільняється від відповідальності за ОСОБА_4 у разі настання форс-мажорних обставин. Відповідальність сторін визначена у розділі 5 ОСОБА_4.

Доказів направлення Позивачу повідомлення про настання форс-мажорних обставин за договором № L643-04/07 Відповідач суду не надав.

Пунктом 7.3 договору сторони визначили, якщо обставини, вказані в п. 7.1 договору, продовжують діяти впродовж 90 днів з часу їх виникнення, то будь-яка з сторін має право повідомити у письмовій формі іншу сторону про наміри розірвати договір. Договір вважається розірваним по закінчення 30 днів після направлення вказаного повідомлення, якщо воно не буде відмінене.

Умовами ОСОБА_4 № L643-04/07 Сторони визначили, що в разі дострокового розірвання договору предмет лізингу вилучається у лізингоодержувача. Таким чином, предмет лізингу в будь-якому випадку повертається лізингодавцю.

Тобто, наявність форс-мажорних обставин не звільняє Відповідача від обовязку повернення предмету лізингу внаслідок закінчення строку лізингу. Суд також враховує, що Відповідач вже в період дії форс-мажорних обставин, засвідчених сертифікатом № 4295, передав предмет лізингу за договором зберігання від 03.06.2014 р., на зберігання ТОВ «Торг-Строй Компанія». Тобто, в даний період мав можливість володіти та користуватися предметом лізингу. Крім того, предмет лізингу є рухомим майном та може бути переміщений по всій території країни.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Оскільки строк користування майном, яке було передано в лізинг відповідачу-1 (строк лізингу), закінчився, судом встановлено, що право власності на предмет лізингу належить позивачу, то, відповідно до приписів вищенаведених правових норм, відповідач-1 на час вирішення судом даного спору не має правових підстав користуватися та володіти обєктом лізингу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобовязання Відповідача повернути на користь Позивача майно (предмет лізингу) вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880, є законними та доведеними. Вартість предмета лізингу відповідно до даних бухгалтерського обліку станом на 23.01.2015 р. становить 217 872,75 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» про зобовязання повернути майно задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком» (адреса 83060, м. Донецьк, Куйбишевський район, вул. Шахтарів Донбасу, буд. 163; адреса 87525 м. Маріуполь Донецької області, вул. Бахчиванджи, б. 2, ) повернути на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2» (адреса 04073, м. Київ, просп. Московський, буд. 9, корп. 5, офіс 101, ) вантажний автомобіль MAN 26413, № кузова/шасі WMAH23ZZZ3W049880.

Стягнути з «Шляхове будівництво «Альтком» (адреса 83060, м. Донецьк, Куйбишевський район, вул. Шахтарів Донбасу, буд. 163; адреса 87525 м. Маріуполь Донецької області, вул. Бахчиванджи, б. 2, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_2» (адреса 04073, м. Київ, просп. Московський, буд. 9, корп. 5, офіс 101, ) 4 357 (чотири тисячі триста пятдесят сім) грн. 46 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя Сушко Л.М.

Суддя Давиденко І.В.

Суддя Смірнов О.Г.

Рішення суду оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 14.12.2015р.