ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015р. Справа№ 914/3589/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: ОСОБА_1 комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (м. Львів)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Рава-Руська)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівське комунальне підприємство «Львівський ліхтар» (м. Львів)

про: зобовязання звільнити та повернути у 15-денний строк шляхом передачі за актом приймання-передачі нежитлові приміщення

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 довіреність № 2302-вих-2663 від 25.11.2015 року.

від відповідача: ОСОБА_4 довіреність № 1122 від 25.09.2015 року.

від третьої особи: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов ОСОБА_1 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (м. Львів) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Рава-Руська) про зобовязання звільнити та повернути у 15-денний строк шляхом передачі за актом приймання-передачі нежитлові приміщення.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 23.10.2015 року. Ухвалою суду від 23.10.2015 року розгляд справи відкладено до 29.10.2015 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 29.10.2015 року розгляд справи відкладено до 05.11.2015 року, для надання доказів, згідно клопотання відповідача. Ухвалою суду від 05.11.2015 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Львівське комунальне підприємство «Львівський ліхтар» і розгляд справи відкладено до 19.11.2015 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 19.11.2015 року розгляд справи відкладено до 26.11.2015 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 26.11.2015 року розгляд справи відкладено до 03.12.2015 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 03.12.2015 року розгляд справи відкладено до 10.12.2015 року, в звязку з відсутністю представників позивача та третьої особи.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 16.10.2015 року, про відкладення від 23.10.2015 року, від 29.10.2015 року, від 05.11.2015 року, від 19.11.2015 року, від 26.11.2015 року, від 03.12.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

19.11.2015 року за вх. № 50159/15 позивач подав письмові пояснення по справі.

26.11.2015 року за вх. № 51355/15 позивач подав клопотання про оголошення перерви.

26.11.2015 року за вх. № 51356/15 позивач подав пояснення по справі.

10.12.2015 року за вх. № 53754/15 позивач подав пояснення по справі.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 16.10.2015 року, про відкладення від 23.10.2015 року, від 29.10.2015 року, від 05.11.2015 року, від 19.11.2015 року, від 26.11.2015 року, від 03.12.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

23.10.2015 року за вх. № 45663/15 відповідач подав відзив на позовну заяву.

23.10.2015 року за вх. № 45664/15 відповідач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

29.10.2015 року за вх. № 46619/15 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

05.11.2015 року за вх. № 47726/15 відповідач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

19.11.2015 року в судовому засіданні відповідач подав пояснення по справі.

26.11.2015 року за вх. № 51256/15 відповідач подав додаткові пояснення щодо розрахунку терміну дії договору.

26.11.2015 року за вх. № 51335/15 відповідач подав пояснення по справі.

03.12.2015 року за вх. № 52451/15 відповідач подав письмові пояснення по справі.

Третя особа вимог ухвали суду про відкладення від 05.11.2015 року, від 19.11.2015 року, від 26.11.2015 року не виконала, явку поважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується копією Списку № 1434 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів 07.12.2015 року, а явка третьої особи була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, рішення виготовлено, підписано та оголошено 10.12.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 20.07.2006 р. між ОСОБА_1 комунального майна Львівської міської ради (правонаступником якого є ОСОБА_1 комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради) (надалі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - відповідач) укладено Договір оренди нерухомого майна № Ф-4537-6 (надалі - Договір), згідно з п. 1 якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: приміщення, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Степана Бандери, 47, загальною площею 24,40 кв. м.

Позивач наголошує, що Договір укладено на термін до 19.07.2007 р. включно. Цільове призначення об'єкта оренди - для кафе-бару.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Позивач зазначає, що, відповідно до даного пункту, позивачем було надіслано відповідачу повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. про припинення договірних стосунків, у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди з 11.07.2015 р., з проханням виконати умови Договору оренди щодо повернення Орендодавцю об'єкта оренди (копія повідомлення додається).

Позивач зазначає, що ч. 9 спірного Договору оренди визначено порядок повернення Орендодавцю об'єкта оренди. Так, згідно з п. 9.1 Договору, повернення Орендодавцю об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Відповідно до п. 9.6 Договору, у разі припинення або розірвання Договору, Орендар повинен повернути Орендодавцеві об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану об'єкта оренди з вини Орендаря.

Оскільки, за твердженням позивача, на момент подання даної позовної заяви відповідач не виконав обов'язку щодо повернення орендованого майна, то існують підстави для заявлення позовної вимоги про зобов'язання відповідача повернути позивачу об'єкт оренди, а саме - приміщення , що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 47, загальною площею 24,40 кв. м.

Відповідно до п. 1.1. Положення про ОСОБА_1 комунальної власності Львівської міської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.12.2007 року № 1100 (надалі - Положення), ОСОБА_1 комунальної власності Львівської міської ради є структурним підрозділом Департаменту економічної політики Львівської міської ради. У відповідності до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 219 від 19.10.2006 року, до повноважень Департаменту економічної політики Львівської міської ради належить здійснення управління майном, що належить до комунальної власності міста у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності міста, надання обліку орендних платежів та контролю за їх надходженням. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. цього ж Положення, основними завданнями управління є: виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова; передача в оренду, відчуження майна комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Згідно з п. 1.4 Положення, управління є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, кутовий штамп та бланк встановленого зразка.

У запереченні на відзив позивач зазначає, що відповідач у своїх запереченнях та додаткових поясненнях стверджує, що він після припинення строку дії Договору не отримував повідомлення про припинення договірних відносин, а тому, спірний Договір оренди вважає продовженим на новий термін. Безпідставність даного твердження відповідача та його необґрунтованість позивач підтверджує тим, що після закінчення терміну дії Договору № Ф-4537-6 від 26.07.2006 року, на адресу відповідача було скеровано повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. про припинення договірних відносин у звязку із закінченням терміну дії Договору оренди з 11.07.2015 р.

Позивач звертає увагу на те, що в даному повідомленні чітко зазначено адресата: Орендарю: ОСОБА_2, а також зазначено адресу, на яку скеровується дане повідомлення: м. Рава-Руська, Жовківський р-н, Львівська обл., вул. Воїнів УПА, 34.

Належним та допустимим доказом підтвердження надсилання вказаного повідомлення, що виключає сумніви в факті його надіслання, є Список згрупованих рекомендованих відправлень з доданим фіскальним чеком, на яких стоїть відбиток поштового штемпеля з датою 11.08.2015 року. Під номером 1 в даному списку зазначений адресат: ОСОБА_2 та вихідний номер листа: № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р., що повністю збігається з номером, зазначеним в самому повідомленні про припинення договірних відносин. В даному списку під № 1 також зазначено штрихкодовий ідентифікатор даного листа, а саме: 7319.

Додатковим належним та допустимим доказом надсилання повідомлення про припинення договірних відносин є довідка з відстеження пересилання поштових відправлень, а саме, поштового листа з штрихкодовим ідентифікатором 7319, де відображається історія пересилання даного листа, в якому чітко вказано, що 13.08.2015 року даний лист було вручено адресату особисто.

Відповідач в запереченнях та додаткових поясненнях вказує на неправильну зазначену дату укладення Договору в самому Повідомленні про припинення договірних стосунків. Тобто, Договір укладений 20.07.2006 року, а в повідомленні вказано іншу дату його укладення, а саме 26.07.2006 року.

Позивач зазначає, що неправильно вказана дата укладення договору є граматичною помилкою, що аж ніяк не свідчить про дефект волевиявлення Орендодавця щодо факту встановлення терміну дії Договору оренди. Всі інші відомості в повідомленні чітко вказують на волевиявлення Орендодавця щодо припинення саме Договору оренди № Ф-4537-6 від 20.06.2006 р., про що додатково свідчить і адреса, на яку направлено дане повідомлення, і самого орендаря «ФОП ОСОБА_2».

Тому, на думку позивача, дана граматична помилка не свідчить про «помилковість надсилання» чи «надсилання не на ту адресу», як вказує відповідач, адже всі інші реквізити повідомлення чітко збігаються з реквізитами Орендаря за Договором № Ф-4537-6 від 20.06.2006 р.

Згідно п. 4.3. Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору. він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічні норми закріплені в ст. 764 ЦК України та ч. 4 ст. 284 ГК України.

Отже, на думку позивача, з даних норм законодавства чітко випливає, що місячний термін для надання можливості Орендодавцю (або Орендарю) надіслати другій стороні повідомлення про небажання продовжувати договірні відносини, починається з наступного дня, що слідує за днем закінчення дії Договору, протягом місяця після закінчення терміну дії Договору.

Позивач зазначає, що, в даному випадку, термін дії Договору закінчився 11.07.2015 року, а тому, місячний термін повинен відраховуватись починаючи з 12.07.2015 р., з урахуванням того, що позивачем в односторонньому порядку було продовжено дію договору на 2 дні.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 20 липня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна № Ф-4537-6, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери, 47, загальною площею 24, 40 кв.м. (надалі - Договір оренди).

Відповідач наголошує, що, відповідно до п. 4.1. Договору оренди, термін Договору оренди визначений з 20 липня 2006 року по 19 липня 2007 року.

Відповідач звертає увагу на те, що у позовній заяві позивач вказує, що надіслав Повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. про припинення договірних стосунків, у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди з 11.07.2015 р.

Щодо вищевказаного Повідомлення, відповідач зазначає, що не отримував Повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. про припинення договірних стосунків, а зі змістом був ознайомлений лише при отриманні позовної заяви від 07.10.2015 року з додатками, що було надіслано позивачем на адресу відповідача. На підтвердження цього відповідачем подано заяву до Поштамт - Центру поштового зв'язку для отримання довідки про відстеження листа. Зі змісту Відповіді вбачається, що ОСОБА_1 доставлявся 13.08.2015 року в день поступлення, але не був вручений із-за відсутності адресата, 12.09.2015 року по закінченні терміну зберігання повернутий на адресу Відправника.

Відповідач зазначає, що зі змісту повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 комунальної власності повідомляє, що термін дії Договору № Ф-4537-6 від 26.07.2006 р. оренди нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери, буд.47 - до 11.07.2015 р.

Відповідач наголошує, що Договір, укладений між позивачем та відповідачем 20 липня 2006 року, а не 26 липня 2006 р., а термін дії Договору до 09.07.2007 р., що вбачається з Договору та про це вказує позивач у позовній заяві.

Отже, на думку відповідача, в Повідомленні йде мова зовсім не про Договір, укладений між позивачем та відповідачем, оскільки за вказаною адресою може знаходитись і інше майно комунальної власності, площа орендованого приміщення в Повідомленні не вказана, тому можна зробити висновок, що Повідомлення направлено помилково або не тому адресату.

Отже, оскільки, зі слів позивача, Договір оренди нерухомого майна № Ф-4537-6 вже не діяв з 11.07.2015 року, таким чином й з 11.07.2015 року до 10.08.2015 року, відповідач мав надіслати Повідомлення про припинення договірних відносин. Проте, Повідомлення було надіслано 11.08.2015 р., а надійшло до відділення ВПЗ Рава-Руська 13.08.2015 року, що вбачається з відповіді на заяву з УДП поштового зв'язку «Укрпошта». Отже, позивач пропустив строк для подання заяви про припинення договірних відносин.

Отже, на думку відповідача, враховуючи вищенаведене та те, що протягом місяця зі сторони позивача були відсутні заяви щодо припинення або зміну умов Договору від 20 липня 2006 року, на даний час Договір оренди № Ф-4537-6 від 20.07.2006 року є продовженим на термін і на умовах, передбачених в цьому Договорі.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотною умовою договору оренди є зокрема термін, на який укладається договір оренди.

Відповідач зазначає, що у позовній заяві позивач вказує, що надіслав Повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. про припинення договірних стосунків, у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди з 11.07.2015 р.

Згідно п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 12 від 29.05.2013 року, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку, договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відповідач зазначає, що оскільки для припинення договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору необхідно подати заяву, враховуючи те, що заява - це документ, у якому приватна чи посадова особа звертається з проханням тобто і пропозицією на адресу установи чи посадової особи. Заява - це чиє-небудь повідомлення, звернення до кого-небудь із викладень якихось відомостей, положень, думок, а також письмове прохання, оформлене за певним зразком, що подається на ім'я офіційної особи або до установи чи організації. Тобто, заява - це звернення до певного суб'єкта.

У відповідності до ч. 2. ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідач звертає увагу на те, що позивачем долучено до матеріалів справи копію фіскального чеку та список згрупованих поштових відправлень, які він вважає доказами належного повідомлення орендаря про припинення договірних відносин. Однак, у вказаному фіскальному чеку міститься посилання на список згрупованих внутрішніх листів з номером, в той час як в долученому позивачем списку відсутній будь який номер. Крім того, на вказаному списку згрупованих поштових відправлень відсутнє прізвище оператора поштового зв'язку, який прийняв для пересилання згруповані поштові відправлення., хоча у графі «Прийняв» має вказуватись: посада, прізвище, підпис працівника зв'язку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 затверджено Правила надання послуг поштового зв'язку, пунктами 66-68 яких передбачено, що у разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів, відправник складає їх список. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв'язку. До списку включаються поштові відправлення, поштові перекази, згруповані за способом пересилання. Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками. Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, розрахунковим документом є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Таким чином, за твердженням відповідача, позивачем не надано суду належних доказів відправлення відповідачу повідомлення про припинення договірних відносин.

На думку відповідача, враховуючи вищенаведене та те, що протягом місяця після закінчення дії Договору зі сторони позивача були відсутні заяви щодо припинення або зміну умов Договору від 20 липня 2006 року, відповідач продовжує користуватись предметом Договору, на даний час Договір оренди № Ф-4537-6 від 20.07.2006 року є продовженим на термін і на умовах, передбачених в цьому договорі.

Отже, за твердженням відповідача, у 2015 році датою припинення договору є 09 липня 2015 р. Виходячи з вищевикладеного та з тієї обставини (яка не заперечується позивачем), що Повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. було надіслано 11.08.2015 р., позивач пропустив місячний строк для подання заяви про припинення договірних відносин, а, отже, Договір № Ф-4537-6 від 20 липня 2006 р. є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та правочини.

Згідно зі ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених Законом, а також з угод, не передбачених Законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, сплатити гроші тощо, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 2, 3, 7 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтями 793 та 795 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 20 липня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна № Ф-4537-6, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери, 47, загальною площею 24, 40 кв.м. (надалі - Договір оренди).

Відповідно до п. 4.1. Договору оренди, термін Договору оренди визначений з 20 липня 2006 року по 19 липня 2007 року.

У позовній заяві позивач вказує, що надіслав Повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди з 11.07.2015 р.

Щодо вищевказаного Повідомлення, то відповідач зазначає, що не отримував Повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. про припинення договірних стосунків, а зі змістом був ознайомлений лише при отриманні позовної заяви від 07.10.2015 року з додатками, що було надіслано позивачем на адресу відповідача. На підтвердження цього відповідачем подано заяву до Поштамт - Центру поштового зв'язку для отримання довідки про відстеження листа. Зі змісту Відповіді вбачається, що ОСОБА_1 доставлявся на адресу відповідача 13.08.2015 року в день поступлення, але не був вручений із-за відсутності адресата, 12.09.2015 року по закінченні терміну зберігання, повернутий на адресу Відправника.

Зі змісту повідомлення вбачається, що ОСОБА_1 комунальної власності повідомляє, що термін дії Договору № Ф-4537-6 від 26.07.2006 р. оренди нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери, буд.47 - до 11.07.2015 р.

Однак, як встановлено в ході судового розгляду справи, Договір був укладений між позивачем та відповідачем 20 липня 2006 року, а не 26 липня 2006 р. Також відповідач зазначає, що у позовній заяві позивач вказує, що надіслав Повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. про припинення договірних стосунків у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди з 11.07.2015 р., а термін дії Договору до 09.07.2015 р., як це вбачається з Договору та про це вказує позивач у своєму поясненні. Крім вищезазначених невідповідностей долучених до справи доказів, площа орендованого приміщення в Повідомленні не вказана.

Отже, зі змісту Повідомлення не вбачається, що в ньому йде мова саме про Договір, укладений між позивачем та відповідачем, виконання зобовязання за яким є предметом даного позову.

Також, відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотною умовою договору оренди є, зокрема, термін, на який укладається договір оренди.

У відповідності до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Ч. 4 ст. 284 ГК України передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, згідно п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 12 від 29.05.2013 року, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Враховуючи вищенаведене та те, що протягом місяця зі сторони позивача були відсутні заяви щодо припинення або зміну умов Договору від 20 липня 2006 року, відповідач продовжує користуватись предметом договору, на час звернення з позовом Договір оренди № Ф-4537-6 від 20.07.2006 року є продовженим на термін і на умовах, передбачених в цьому договорі.

Відповідно до ОСОБА_1 комунального майна від 13.03.2006 року, прийнято рішення щодо переукладення Договору оренди № Ф-2320-4 від 28.10.2004 року на 364 дні (після переукладення Договір № Ф-4537-6 від 20 липня 2006 року). Таким чином, Наказом ОСОБА_1 комунального майна від 24.04.2006 року № 272-0 підтверджується те, що Договір № Ф-2320-4 від 28.10.2004 року є переукладений на 364 дні.

Відповідно до Розділу 1 Договору оренди № Ф-4537-6 від 20.07.2006 року, Орендодавець на підставі наказу ОСОБА_1 комунального майна від 24.04.2006 року № 272-0 та Договору оренди № Ф 2320-4 нерухомого майна від 28 жовтня 2004 року передає, а Орендар приймає в строкове платне користування об'єкт оренди.

Згідно вимог чинного законодавства України, які діяли на момент укладення вказаного Договору, а саме, відповідно до частини 2 статті 793 Цивільного кодексу України (в редакції станом на липень 2006 року), договір найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Даний Договір у 2006 році був укладений у простій письмовій формі.

Однак, як зазначено вище, відповідно до п. 4.1 Договору оренди № Ф-4537-6 від 20 липня 2006 р. укладеного між позивачем - ОСОБА_1 комунальної власності та відповідачем - ОСОБА_2, «Термін договору оренди визначений з 20 липня 2006 року до 19 липня 2007 року». Таким чином, вказаний Договір укладений «з 20 липня 2006 року до 19 липня 2007 року», що становить 364 календарні дні. Це підтверджується ОСОБА_1 комунального майна Львівської міської ради про переукладення договору оренди № Ф-2320-4 від 28.10.2004 року (після переукладення Договір № Ф-4537-6 від 20 липня 2006 року) на 364 дні.

Згідно п. 4.3 Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором

Отже, як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 19.07.2007 року пролонгація дії Договору оренди відбувалась на підставі п. 4.3. Договору, в звязку з відсутністю повідомлень (заперечень) з боку Орендодавця (позивача) про припинення дії вищезазначеного договору, що підтверджується представниками сторін в судовому засіданні.

Враховуючи те, що договір укладений «з 20 липня 2006 року до 19 липня 2007 року», що становить 364 календарні дні, мало місце пролонгація Доовору у такому порядку:

2006 - 200720.07.2006 р. до19.07.2007р.364 дні
2007-200819.07.2007 р. до17.07.2008р.364 дні
2008-200917.07.2008 р. до16.07.2009р.364 дні
2009-201016.07.2009 р. до15.07.2010р.364 дні
2010-201115.07.2010 р. до14.07.2011р.364 дні
2011 -201214.07.2011 р. до12.07.2012р.364 дні
2012-201312.07.2012 р. до11.07.2013р.364 дні
2013-201411.07.2013_р. до10.07.2014р.364 дні
2014-201510.07.2014 р. до09.07.2015р.364 дні
Отже, внаслідок пролонгації Договору, у 2015 році датою припинення дії Договору є 09 липня 2015 р, з чим погодився позивач у судовому засіданні 26.11.2015 року та надав письмові пояснення, щодо цього.

Також, у відповідності до ч. 2. ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Однак, незважаючи на вимоги суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують зміну сторонами умов Договору, зокрема, щодо строку дії Договору, а такі дії в односторонньому порядку не передбачені ні умовами Договору, ні нормами чинного законодавства України. Отже, твердження позивача про продовження терміну дії Договору на 2 дні не може бути взято до уваги при прийнятті судового рішення.

Таким чином, в звязку з тим, що, незважаючи на вимоги суду, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо своєчасного повідомлення відповідача про припинення договірних відносин, оскільки Повідомлення № 2302-вих-1 779 від 07.08.2015 р. було надіслано 11.08.2015 р., позивач пропустив місячний строк для подання заяви про припинення договірних відносин, отже Договір № Ф-4537-6 від 20 липня 2006р. є продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Виходячи з вищевикладеного та з тієї обставини (яка не заперечується позивачем), що Повідомлення № 2302-вих-1779 від 07.08.2015 р. було надіслано 11.08.2015 р., позивач пропустив місячний строк для подання заяви про припинення договірних відносин, а, отже, Договір № Ф-4537-6 від 20 липня 2006 р. є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги заперечив та спростував, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобовязання звільнити та повернути у 15-денний строк шляхом передачі за актом приймання-передачі нежитлових приміщень не є обґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 3541 від 24.09.2015 року на суму 1218,00 грн. про сплату судового збору.

Згідно ст.49 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.12.2015 року