номер провадження справи 33/148/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 Справа № 908/5483/15

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (69005, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 133)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 325 від 19.03.2015 р.;

від відповідача : ОСОБА_2 довіреність № 3577 від 03.11.2014 р.;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком пені в сумі 1849,89 грн., інфляційних втрат у сумі 434,87 грн. та 3% річних у сумі 185,00 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання в користування пар магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії № 75/345-1 від 17.12.2012р., позивач у березні -квітні 2015р. надав відповідачу послуги на загальну суму 67272,50 грн., вартість яких, останній, повинен був оплатити у строк до 20.04.2015 р., до 20.05.2015 р. та до 20.06.2015 р., відповідно. Проте, фактично, заборгованість відповідачем була сплачена 18.05.2015 р. (за березень 2015 р.), 03.07.2015 р. (за квітень 2015 р.) та 17.07.2015 р. (за травень 2015 р.). За порушення строку виконання грошового зобовязання, на підставі п. 5.2 Договору відповідачу нараховано суму 1849,89 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України суму 185,00 грн. 3% річних і суму 434,87грн. втрат від інфляції. Посилаючись на приписи статей 530, 546, т549, 610, 612, 625, 629 ЦК України, ст. 193, 198, 218, 230-231 ГК України, та умови договору № 75/345-1 від 17.12.2012 р., позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.10.2015 р. порушено провадження у справі № 908/5483/15, розгляд якої призначено на 24.11.2015 р.

В судовому засіданні 24.11.2015 р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 15.12.2015 р.

Відповідач у письмовому відзиві, посилаючись на пункти 3.2.1, 3.3.1 та 4.2 Договору, зазначає, що позивачем не представлено доказів на підтвердження дати надання відповідачу рахунків на оплату, що на думку відповідача, робить не доведеним, з боку позивача, момент, з якого настає право на нарахування штрафних санкцій. Також, відповідач вважає, що позивачем не вірно визначено період нарахування втрат від інфляції, оскільки інфляційні втрати нараховуються не менш як за повний календарний місяць. Зауважує, що в розрахунок індексу інфляції мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Письмовою заявою (вих № 28-23/28819 від 03.12.2015 р.) позивач зменшив розмір позовних вимог і просить стягнути з ПАТ Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком суму 1849,89грн. пені, суму 194,23 грн. втрат від інфляції та суму 185,00 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України, заява про зменшення розміру позовних вимог (в частині вимоги про стягнення втрат від інфляції) прийнята судом до розгляду.

За таких обставин, предметом позову у справі є позовні вимоги про стягнення з ПАТ Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком суми 1849,89грн. пені, суми 194,23 грн. втрат від інфляції та суми 185,00грн. 3% річних.

Присутній в судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), просить позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи відзиву на позов.

В судовому засіданні 15.12.2015 р. прийнято і проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 17.12.2012 р. між позивачем (Підприємством) та відповідачем (Оператором) було укладено договір № 75/345-1 про надання в користування пар магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії (надалі Договір), за умовами якого, Підприємство зобов'язується надати Оператору в платне користування пари магістрального та розподільчого кабелю для організації абонентської лінії, у кількості визначеній у ОСОБА_1 приймання-передачі лінійно-кабельних споруд (Додаток №1 до Договору), а Оператор зобов'язується оплатити ці послуги відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.1.3. Договору Підприємство зобов'язане 1-го числа місяця, наступного за звітним, складати та надавати Оператору або уповноваженій особі Оператора - начальнику Цеху ТП № 7 (м. Енергодар) ОСОБА_1 наданих послуг за надані в користування пари кабелю (Додаток 2 до Договору) у відповідності з актом приймання--передачі лінійно-кабельних споруд.

Згідно з п. 3.2. Договору Оператор зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати вартість послуги, визначену відповідно до умов цього Договору, на підставі виставлених Підприємством рахунків. ОСОБА_3 наданих послуг на протязі 3-х днів з моменту його отримання та один екземпляр повернути Підприємству. Акт наданих послуг є підставою для оплати.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що оплату вартості послуги з користування парами кабелів, Оператор здійснює щомісячно не пізніше 20-го числа, що наступає за звітним періодом на підставі акту виконаних робіт та рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підприємства.

Відповідно до п. 5.2. Договору за порушення строків оплати, передбачених цим Договором, Оператор сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених послуг за кожний день простроченння.

Як вбачається із матеріалів справи, у березні-травні 2015 р. позивачем відповідачу були надані обумовлені Договором послуги на загальну суму 67272,50 грн., що підтверджується ОСОБА_1 про надання телекомунікаційних послуг: № 37/72-14 від 31.03.2015 р. на суму 14557,88 грн., № 37/99-15 від 30.04.2015 р. на суму 28650,14 грн., № 37/119-15 від 29.05.2015 р. на суму 24064,48 грн., які підписано повноважними представниками сторін та засвідчено печатками обох підприємств.

Відповідач за надані послуги розрахувався у повному обсязі, але з порушенням строків, встановлених Договором, що підтверджується платіжними дорученнями № 5205 від 03.07.2015 р., № 5630 від 17.07.2015 р. та банківською випискою від 18.05.2015 р. (арк. справи 29-31).

Направлені на адресу відповідача ОСОБА_4 (вих. від 02.06.2015 р., від 24.06.2015 р. та від 07.08.2015 р.), з вимогою сплатити пеню, 3% річних та втрати від інфляції за порушення виконання грошового зобовязання, були залишені відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з ПАТ Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком суми 1849,89грн. пені, суми 194,23 грн. втрат від інфляції та суми 185,00грн. 3% річних, стали предметом судового розгляду у даній справі (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог).

Згідно з частинами 2, 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. (Аналогічні норми містяться в статтях 173 175 Господарського кодексу України).

Позовні вимоги ґрунтуються на Договорі, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг є двосторонньозобовязувальним, оскільки і виконавець, і замовник наділені як правами, так і обовязками. На виконавця покладено обовязок надати послуги і надано право на одержання відповідної плати або відшкодування фактичних витрат, необхідних для виконання договору. Замовник, в свою чергу, зобовязаний оплатити послуги і наділений правом вимагати належного надання послуг з боку виконавця.

Статтею 903 ЦК України встановлено: якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного ними Договору, який породив взаємні обовязки: обовязком позивача стало надання відповідачу послуг, а обовязком відповідача прийняття послуг і оплата їх вартості на умовах, визначених Договором.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов п. 4.2 Договору, оплату вартості послуги з користування парами кабелів, Оператор здійснює щомісячно не пізніше 20-го числа, що наступає за звітним періодом на підставі акту виконаних робіт та рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підприємства.

Як свідчить матеріали справи, позивач належним чином виконав свої договірні зобовязання надав відповідачу послуги на загальну суму 67272,50 грн., що підтверджується ОСОБА_1 про надання телекомунікаційних послуг: № 37/72-14 від 31.03.2015 р., № 37/99-15 від 30.04.2015 р. та № 37/119-15 від 29.05.2015 р., які, відповідно до умов п. 3.2.2 Договору, є підставою для оплати.

Також, матеріали справи містять докази направлення відповідачу ОСОБА_5 (повідомлення про вручення поштового відправлення).

Отже, з урахуванням умов Договору, відповідач повинен був розрахуватись за отримані послуги: у березні 2015 р. у строк - до 20.04.2015 р., у квітні 2015 р. до 20.05.2015р., у травні 2015 р. до 20.06.2015 р.

Проте, відповідач у визначені Договором строки оплату отриманих послуг не здійснив.

Долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 5205 від 03.07.2015р. (оплата за квітень 2015 р.), № 5630 від 17.07.2015 р. (оплата за травень 2015 р.) та банківською випискою від 18.05.2015 р. (оплата за березень 2015 р.), підтверджується несвоєчасна оплата відповідачем отриманих послуг.

Зокрема, за послуги, отримані у березні 2015 р., відповідач розрахувався 18.05.2015р., за послуги, отримані у квітні 2015 р. відповідач розрахувався 03.07.2015 р., за послуги, отримані у травні 2015 р. відповідач розрахувався 17.07.2015 р.

Отже, відповідач не виконав своє зобовязання щодо своєчасної оплати отриманих послуг, чим порушив умови Договору та вимоги чинного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього 3% річних та втрат від інфляції, з правової точки зору заявлені позивачем обґрунтовано.

Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що з урахуванням суми основного боргу та періодів заборгованості, вимога про стягнення трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу: з 21.04.2015р. по 17.05.2015 р. (на суму 14557,88 грн.), з 21.05.2015р. по 02.07.2015 р. (на суму 28650,14 грн.) та з 21.06.2015 р. по 16.07.2015 р. (на суму 24064,48 грн.), належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 179,44 грн., але не суму 185,00 грн., яку заявлено позивачем. Тому, в решті вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як заявленої безпідставно.

В той же час, заявлена до стягнення сума 194,23 грн. втрат від інфляції (за заявлений позивачем період часу: за травень 2015 р. (на суму 14557,88 грн.), за червень 2015 р. (на суму 28650,14 грн.) та за липень 2015 р. (на суму 24064,48 грн.), підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, не знаходять свого підтвердження доводи відповідача щодо невірного розрахунку позивачем суми втрат від інфляції у звязку із неврахуванням періоду часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (дефляції).

Правильність здійсненого позивачем розрахунку втрат від інфляції (у зменшеному позивачем розмірі) перевірено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та визнано вірним.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 5.2 Договору, яким передбачено, що за порушення строків оплати, передбачених цим Договором, Оператор сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених послуг за кожний день простроченння.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманих за Договором послуг, позивачем нарахована до сплати пеня за період часу: з 21.04.2015р. по 17.05.2015 р. (на суму 14557,88 грн.), з 21.05.2015р. по 02.07.2015 р. (на суму 28650,14 грн.) та з 21.06.2015 р. по 16.07.2015 р. (на суму 24064,48грн.).

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача пені з правових підстав заявлена позивачем обґрунтовано.

Перерахувавши заявлений до стягнення розмір пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що з урахуванням суми основного боргу та періодів заборгованості, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу: з 21.04.2015р. по 17.05.2015 р. (на суму 14557,88 грн.), з 21.05.2015р. по 02.07.2015 р. (на суму 28650,14 грн.) та з 21.06.2015 р. по 16.07.2015 р. (на суму 24064,48 грн.), належний до стягнення розмір пені становить суму 1794,57 грн., але не суму 1849,89 грн., яку заявлено позивачем. Тому, в решті вимоги про стягнення пені слід відмовити, як заявленої безпідставно.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1184,73 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (69005, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 133, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133, ; п/р № 8393 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012; р/р № 260002673 в ЗОД АТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_1») суму 1794 (одна тисяча сімсот девяносто чотири) грн. 57 коп. пені, суму 179 (сто сімдесят девять) грн. 44 коп. трьох відсотків річних, суму 194 (сто девяносто чотири) грн. 23 коп. втрат від інфляції та суму 1184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) грн. 73 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 18.12.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко