КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа№ 910/15694/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Яковлєва М.Л.

розглянув апеляційну скаргу ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Медирент" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 року № 910/15694/15 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Медирент"

до ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 47 007,14 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Дорош К.А., Перепелиця З.І. за довіреністю

відповідача- Алімов Д.В. за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/15694/15 від 14.09.2015 р. ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Медирент" відмовлено у задоволенні позову до ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 47 007,14 грн.

Позивач, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову .

Представник позивача, в судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги, вважає що рішення господарського суду підлягає скасуванню.

В судовому засіданні, представник відповідача, проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечував, вважає їх необґрунтованими, а рішення є таким що не підлягає скасуванню.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду у справі в зв'язку з наданням додаткових документів на спростування заявленої позовної заяви та апеляційної скарги.

Представники відповідача проти заявленого клопотання заперечували.

Колегія суддів відхиляє заявлене клопотання з огляду на те, що відповідно до ст. 101 ГПК України не навив обґрунтувань неможливості їх подання суду першої інстанції, а також враховуючи приписи ст. 102 ГПК України.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи, 13.11.2012 між Відповідачем, як Замовником, та Позивачем, як Виконавцем, було укладено Договір № 03-4/0471-12, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу послуги з розроблення пакетних програмних засобів (модернізація web-сайту ukrenergo.energy.gov.ua). Ціна Договору - 350 000 грн., у т.ч. ПДВ, при цьому сторони погодили, що розрахунки здійснюються після виконання робіт (етапів робіт), а саме оплата за роботи (етап), виконані Виконавцем та прийняті Замовником на підставі підписаних Сторонами актів виконаних робіт (за етап), здійснюється Замовником протягом 30ти банківських днів з моменту підписання Сторонами таких актів.

08.04.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією № 37 у який вимагав повернути підписані акти приймання робіт та погасити заборгованість, проте відповідачем претензія залишена без відповіді.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення коштів, мотивуючи вимоги тим, що виконав роботи та передав їх відповідачу, проте останній акти приймання-здачі не підписав, оплату послуг не здійснив. Сума боргу становить 40 000грн., на яку, відповідно до умов договору, позивач нарахував пеню в сумі 7 007,14грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що враховуючи наповненість роботами попередніх 7 (семи) етапів, фактично сторони передбачили, що по виконанню робіт по етапу№8 та підписання актів прийому-передачі 8-го етапу робіт відповідачу буде передано його оновлений корпоративний веб-сайт у роботі якого не буде виникати проблем та помилок, з впровадженою системою комплексного захисту інформації, та який буде супроводжений техно-робочою документацією та буде здійснено відповідне навчання персоналу відповідача.

Разом з тим, з електронного листування між сторонами у справі вбачається,що позивачем навчання персоналу проведено не було, у роботах виявлені суттєві недоліки, які по суті виправлені не були, а тому відповідач відмовився їх підписувати до налагодження роботи сайту.

При цьому, суд відхилив зауваження позивача щодо не заявлення зауважень протягом гарантійного строку за попередніми семи етапами, оскільки листи з претензіями до роботи сайту надходили з 25.02.2014, тобто в межах гарантійних строків починаючи з першого їх етапу, та надалі, і натомість деякі з зауважень приймались позивачем до розгляду (а не відхилялися у зв'язку з закінченням строку гарантії) у тому числі після встановленого Договором гарантійного строку по восьмому етапу.

Також суд зазначив, що вирішення питання щодо належного виконання робіт, необхідно призначити судову експертизу, але від призначення експертизи позивач відмовився, вказав, що навіть у випадку призначення оплачувати її не буде, оскільки вважає недоцільною.

Заперечуючи проти рішення, позивач вказує на те, що докази подані сторонами не були оцінені у сукупності, оскільки судом прийнята позиція відповідача, ґрунтовних висновків щодо виділення позиції позивача, у рішенні не наведено. Так, електронне листування свідчить що усі зауваженні відповідача щодо робіт були усунути, при цьому у квітні 2015 відповідач готов був прийняти роботи та просив в черговий раз надіслати акт приймання-передачі. Як видно з листування відповідач з різних причин зволікав з підписанням актів, проте суд не взяв цього до уваги. Судом не взято до уваги поетапне виконання робіт, їх приймання, а отже і гарантійні строки по кожному етапу робіт, жодного доказу щодо виявлених недоліків відповідачем не складено, уповноваженого представника позивача для підписання дефектного акту не запрошували, що свідчить про належне виконання позивачем робіт.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Не зважаючи на те, що за змістом договору сторони використовують терміни "надання послуг", "послуги", "оплата послуг", виходячи із суті зобов'язань сторін, колегія суддів вважає, що спірний договір є договором підряду і до нього слід застосовувати положення параграфу 1 глави 61 Цивільного кодексу України, а не глави 63 цього ж Кодексу, яка регулює правовідносини послуг.

Зазначене випливає з положення ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, якими передбачено виконання роботи за завданням замовника з передачею останньому її результатів. Договором про надання послуги передбачається надання виконавцем за завданням замовника послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

За приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Така ж умова викладена і в п. 4 договору.

Перебіг гарантійного строку починається з моменту, коли виконана робота була прийнята або мала бути прийнята замовником, якщо інше не встановлено договором підряду. До обчислення гарантійного строку за договором підряду застосовуються положення ст. 676 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, умовами договору сторони передбачили, що роботи виконуються протягом 2012-2013р.р. (п.1.1); гарантійні строки якості робіт становлять 12 місяців з дати підписання замовником акту виконання робіт з урахуванням вимог до цих робіт, визначених у завданні замовника. Дія гарантійних строків не залежить від строку дії договору (п. 2.3); у разі виявлення недоліків, замовник протягом 3-х днів повідомляє виконавця щодо необхідності прибуття для складання відповідного акту, у випадку не явки представника виконавця, такий акт може бути складений замовником в односторонньому порядку(п2.4); гарантійні строки продовжуються на час неможливості користуватись об'єктом, відносно якого виконувались роботи (п.2.5); оплата робіт (етап) здійснюється протягом 30-банківських днів після підписання акту виконаних робіт (п.4.2); строк та порядок усунення недоліків зазначається в акті виявлених недоліків, що складається сторонами, а у випадку неявки виконавця, підписаний одноособово замовником акт направляється виконавцю (п5.7);закінчення строку дії договору, після введення програмного продукту в промислову експлуатацію до 30.04.2014, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання (п 10.1).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до електронного листування, яке сторонами не оспорюється, дійсно відповідач після неодноразових усунень недоліків позивачем у роботі системного продукту, готов був підписати акт приймання-передачі робіт, проте, знов виникали труднощі у користуванні продуктом, про що позивач повідомлявся.

Посилання позивача на те, що відповідач повинен був за умовами договору скласти акт з зазначенням недоліків, на думку колегії суддів, не є суттєвим, оскільки сторонами обраний такий спосіб спілкування, як звичай ділового обороту, поняття якого надається у ст. 7 ЦК України, відповідно до якої звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Крім того, відповідно до п. 9.1 договору сторони передбачили, що у виникненні спорів або розбіжностей сторони зобов'язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що сторони при електронному листуванні, зокрема позивач, не заперечував щодо зазначення певного переліку недоліків, їх усунення, строки переробки, тощо, що свідчить про обізнаність позивача, без складання відповідного дефектного акту, про перелік недоліків, що підлягають усуненню.

Як зазначено вище, у випадку, коли відповідач не може користуватись продуктом, продовжуються гарантійні строки, а тому посилання позивача на прострочення відповідача не відповідають дійсності.

Враховуючи те, що матеріали справи вказують на те, що позивач не в повній мірі виконав умови договору, виконані роботі не відповідають технічному завданню, відповідач правомірно відмовляється від підписання акту приймання робіт по 8 етапу, а отже, обов'язок з оплати робіт у відповідача не настав.

Таким чином, висновки господарського суду про те, що позивачем не доведено прострочення відповідачем оплати за роботи, не має підстав для стягнення штрафних санкцій у вигляді пені є вірними.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги , а рішення господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Медирент" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 року у справі № 910/15694/15 - без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м.Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Т.В. Ільєнок

М.Л. Яковлєв