РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015Справа №910/27353/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Західноукраїнська холдингова компанія"

до Міністерства оборони України

про розірвання договору №227/ДКБ-360 від 11.12.2004 року

Представники сторін:

від позивача: Тимошенко О.В. - представник за довіреністю № 17 від 12.10.2015 року;

від відповідача: Логін Р.А. - представник за довіреністю № 220/373/д від 21.05.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Західноукраїнська холдингова компанія" до Міністерства оборони України про розірвання договору №227/ДКБ-360 від 11.12.2004 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.12.2014 року між ним та відповідачем укладено договір №227/ДКБ-360 П на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4.

05.03.2015 року відповідачу направлено лист №6 з пропозицією переглянути вартість оплати за один квадратний метр у зв'язку із зміною курсу валют та подорожанням будівельних матеріалів.

27.08.2015 року відповідачу направлено лист №99 з пропозицією збільшення вартості метра до 10400 грн. у зв'язку із підняттям собівартості квадратного метра житла.

Оскільки, відповідь від відповідача не надійшла, тому позивач звернувся до суду з вимогою про розірвання договору №227/ДКБ-360 П на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 від 11.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.10.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.11.2015 року.

09.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 09.11.2015 року відповідача підтримав подане клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні оголошено перерву до 24.11.2015 року.

16.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

20.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заперечення по справі та пояснення по справі.

19.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 24.11.2015 року представник відповідача підтримав подане клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача заперечував проти даного клопотання.

Суд відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з необґрунтованістю.

Виступ представника позивача, відповідно до якого позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Виступ представника відповідача, відповідно до якого заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11.12.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Західноукраїнська холдингова компанія" (забудовник) та Міністерством оборони України (пайовик) укладено договір №227/ДКБ-360 П на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом договору є придбання пайовиком у забудовника житла на умовах пайової участі, а саме - квартири кількістю 30 (тридцять) шт.., загальною площею 2184,71 квадратних метрів, у житлових будинках розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4, відповідно до адресного переліку квартир (додаток 2), які забудовник зобов'язується передати, а пайовик оплатити у порядку і строки, визначені договором.

Згідно з п.3.1 договору, ціна договору, тобто ціна квартир, які забудовник за договором зобов'язується передати пайовику становить 10 779 359,14 грн. та складається із розрахунку загальної площі квартир 2184,71 квадратних метрів, що передаються, і фіксованої вартості 4 934,00 грн. за один квадратний метр загальної площі. Вказана ціна є твердою.

Фактична площа квартир, які забудовник передає пайовику, уточнюється після отримання дозволу на введення будинку в експлуатацію відповідно до обмірів, проведених Бюро технічної інвентаризації (п.3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що ціна договору може бути змінена після уточнення загальної площі квартир згідно довідки, наданої Бюро технічної інвентаризації.

У випадку виникнення обставин, зазначених у п.3.3 договору, ціна, визначена п.3.1 договору, може бути змінена та оформлюється додатковою угодою (п.3.4 договору).

Розділ 4 договору передбачає порядок здійснення оплати за придбання житла.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач 19.12.2014 року згідно платіжного доручення №227/132 в свою чергу на виконання розділу 4 п 4.2 умов договору здійснив перерахування коштів позивачу в сумі 3 233 807,74 грн.

Відповідно до п.10.1 договору, договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2014 року.

Умовами договору передбачено, що забудовник зобов'язується ввести житловий будинок розташований за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 в експлуатацію та передати в ньому квартири уповноваженому органу пайовика з усіма документами відповідно до п. п. 5.1, 5.2, 5.3 - не пізніше 20 грудня 2014 року.

25.12.2014 року між сторонами укладено додаткову угоду №1/360П до договору, якою передбачено наступне:

фінансування будівництва у 2014 році здійснюється у сумі 3 233 807,74 грн. в тому числі ПДВ - 538967,96 грн.;

у 2015 році - фінансування буде здійснюватися після прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та затвердження кошторису Міністерства оборони України на 2015 рік і надходження на зазначені цілі, що відповідають бюджетним призначенням та в їх межах, відповідних коштів на казначейський рахунок пайовика, у сумі 7 545 551,40 грн. в т. ч. ПДВ - 1257591,90 грн.;

- продовжено термін введення житлового будинку, який є предметом договору та передачі його пайовику з усіма необхідними документами згідно умов договору до 10 березня 2015 року,

- продовжено чинність договору до 31 грудня 2015 року з дня його підписання.

Листом №6 від 05.03.2015 року позивач звернувся до директора Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України в якому просив перенести строки передачі квартир Міністерству оборони України на травень-червень 2015 року шляхом укладання додаткового договору. А також, просили переглянути вартість оплати за один квадратний метр, відповідно до статті 40 п.7 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

А, листом №99 від 27.08.2015 року звернувся до відповідача з пропозицією про можливу зміну умов договору та збільшення вартості квадратного метра до 10400 грн.

Згідно з ч.1, 2 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Згідно ч. 5 статті 4 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори у сфері державних закупівель з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до ч.1, п.7 ч.5 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти або показників Platts у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу або таких показників, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю;

Однак, умови укладеного між сторонами договору не містять положень про зміну (коригування) ціни в залежності від зміни курсу валюти та збільшення ціни на будівельні матеріали.

Крім того, судом враховано, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про прогнозні середньорічні показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України на 2015 рік» №307 від 11.11.2014 року року вартість спорудженого житла по Рівненській області за один квадратний метр становив 6369,40 грн.

Отже, на момент укладення договору, позивачем самостійно було запропоновано ціну за один квадратний метр 4 934,00 грн.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч.1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Відповідно ч. 1 до статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України при істотній зміні обставин (Постанова Верховного суду України від 27.02.2012 за № 3-9гс12).

З наведених норм права вбачається, що наслідком розірвання договору є припинення зобов'язань сторін. При розірванні договору через істотну зміну обставин має бути в наявності сукупність певних обставин, зокрема: неочікування сторонами такої зміни обставин; неможливість сторін усунути причини, які призвели до зміни обставин; порушення співвідношення майнових інтересів сторін через зміну обставин; відсутність несення ризику зміни обставин стороною.

Відповідно до статті 44 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Пунктом 4 частини 1 статті 44 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, із суті договору №227/ДКБ-360 від 11.12.2014 року та приписів статті 652 Цивільного кодексу України випливає, що зміна економічної ситуації та факт коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком позивача, а тому не можуть бути підставами для розірвання договору або для невиконання зобов'язань за зазначеним договором.

Враховуючи вищезазначене, обставини на які посилається позивач, не є істотними в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України, що виключає можливість задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що підстав для розірвання спірного договору за ініціативою позивача немає, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 10.12.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий