ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.12.2015р. Справа №905/2657/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк,

про стягнення 73 782 482,07 грн.,

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк, про стягнення 73 782 482,07 грн., у тому числі 4050071,55 грн. 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 69732410,52 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про закупівлю природного газу №16-12-БО від 19.01.2012р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобовязань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня липня 2012р. та на тривале невиконання рішення господарського суду Донецької області від 10.06.2015р. по справі №908/2111/15-г, внаслідок чого виникли підстави для донарахування за зобовязаннями січня липня 2012р. 3% річних з 11.06.2014р. по 15.04.2015р. та інфляційних втрат з 01.05.2014р. по 31.03.2015р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, у копіях: договір про закупівлю природного газу №16-12-БО від 19.01.2012р. разом із додатком №1 від 19.01.2012р. та додатковою угодою №1 від 27.06.2012р. до нього, акти приймання передачі природного газу за січень липень 2012р., а також сальдо відповідача з 01.01.2012р. по 31.03.2015р., витяг по операціям по підприємству відповідача з 01.01.2012р. по 31.03.2015р. та витяг рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. по справі №908/2111/15-г з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

08.12.2015р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано довідку б/н від 04.12.2015р.; відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №23-07/1918-58 від 01.09.2014р. головного управління регіональної статистики; витяг з сайту Міністерства юстиції України «Безкоштовний запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо відповідача».

Представник позивача у судовому засіданні 08.12.2015р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, витребувані документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, загальну тривалість провадження по даній справі, а також належного забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, керуючись приписами ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, зверталось до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк, про стягнення заборгованості за договором про закупівлю природного газу №16-12-БО від 19.01.2012р. у розмірі 48990367,31 грн., що складається з суми 3578339,86 грн. основного боргу, суми 9954526,40 грн. втрат від інфляції грошових коштів, суми 10725475,92 грн. 3% річних, суми 12626992,55 грн. пені та суми 12105032,58 грн. штрафу.

За результатами розгляду означеного позову, рішенням господарського суду Запорізької області від 10.06.2015р. по справі №908/2111/15-г позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача суму 3 578 339,86 грн. заборгованості, суму 10 894 529,32 грн. штрафу, суму 11 358 791,67 грн. пені, суму 10 724 074,29 грн. 3% річних, суму 9 946 988,64 грн. втрат від інфляції та суму 73 057,55 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Даним судовим актом встановлено факт неналежного виконання обовязку відповідачем щодо оплати отриманого газу у період січень липень 2012р. та наявність боргу останнього перед позивачем у сумі 3578339,86 грн. До того ж, досліджені та задоволені частково вимоги, зокрема, щодо стягнення з відповідача нарахованих 3% річних в сумі 10 724 074,29 грн., інфляційні втрати в сумі 9 946 988,64 грн., з огляду на порушення строків оплати означених спірних грошових зобовязань та приписи ст.625 Цивільного кодексу України.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За відомостями позивача, останній за зобовязаннями січня 2014р. за договором про закупівлю природного газу №16-12-БО від 19.01.2012р. розрахувався частково в загальній сумі 18 320 372,58; за зобовязаннями лютого липня 2012р. рахується борг у повному обсязі, оплати відсутні.

Відтак, з огляду на таке неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, донараховано та предявлено до стягнення, у межах провадження по даній справі, з урахуванням здійснених часткових оплат, за зобовязаннями, зокрема, січня липня 2012р. 3% річних у розмірі 4050071,55 грн. за період з 11.06.2014р. по 15.04.2015р. за прострочення виконання зобовязання з оплати за природний газ, отриманий у січні липні 2012р., втрати від інфляційних процесів у розмірі 69732410,52 грн. за період з 01.05.2014р. по 31.03.2015р. за прострочення виконання зобовязання з оплати за природний газ, отриманий у січні липні 2012р.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

У п.5.3 наведеної постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Фактичні обставини справи свідчать про часткове погашення боргу за січень 2012р. та станом на 10.06.2014р. по теперішній час є наявною заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 29893952,12 грн., за зобовязаннями лютого липня 2012р. є наявною сума боргу в повному обсязі, яка дорівнює 129 574 884,6 грн.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобовязання січень липень 2012р. становить 69732410,52 грн. (нарахування здійснено щодо кожної із сум, при цьому з урахуванням суми інфляційного збільшення, нарахованого за минулий період, за кожним розрахунком, загальний період нарахування з 01.05.2014р. по 31.03.2015р.

Дослідивши розрахунок проведений позивачем та базу нарахування, вбачається врахування останнім, при розрахунку інфляційних витрат, здійснених відповідачем оплат, однак, застосовано залишок боргу з включенням суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у минулі періоди.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, відповідач здійснив частковий розрахунок за зобовязаннями січня 2012р. станом на 17.12.2013р. в загальній сумі 18 320 372,58 грн., отже сума боргу, яка існує на 10.06.2014р. складає 29893952,12 грн. і саме вона повинна індексуватись у червні 2014р.

За зобовязаннями лютого - липня 2012р., донарахування інфляційних витрат здійснюється на повну суму, тобто у період з травня 2014р. по березень 2015р. у межах періоду визначеного позивачем.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не правильним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного періоду, суд дійшов висновку про їх дійсний розмір у цій частині в загальній сумі 65 613 976,90 грн. З огляду на таке, у задоволенні решти вимог щодо стягнення інфляційних витрат слід відмовити.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», за зобовязаннями січня липня 2012р. починаючи з 11.06.2014р. по 15.04.2015р., суд дійшов висновку про задоволення цих вимог у повному обсязі, а саме 4 050 071,55 грн.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа», м.Донецьк, про стягнення 73 782 482,07 грн., у тому числі 3% річних у розмірі 4050071,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 69732410,52 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донецькміськтепломережа» (83001, м.Донецьк, Ворошилівський район, вул.Постишева, 68, , банківські реквізити не зазначено) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , банківські реквізити не зазначено) 69 664 048,45 грн., у тому числі 3% річних у розмірі 4050071,55 грн., інфляційних витрат в розмірі 65 613 976,90 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 172 501,94 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 08.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2015р.

Суддя О.В. Кротінова