Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" грудня 2015 р. Справа № 906/1582/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Павліченко Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 03.06.2015р.

від відповідача: 1. ОСОБА_2 - сільський голова,

від відповідача - 2: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона" (с. Довжик Житомирського району)

до 1. Кам'янської сільської ради (с. Кам'янка Житомирського району)

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (м. Житомир)

про визнання недійсним та скасування рішення 18 сесії 5 скликання від 24.10.2008р., визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 818 кв.м. від 11.11.2008р., визнання недійсним державного акту на право власності серії ЯД №564144

Позивач просить, зокрема, скасувати рішення Кам'янської сільської ради 18 сесії 5 скликання від 24.10.2008р. та визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 818 кв. м. від 11.11.2008р. та державний акт на право власності серії ЯД № 564144 від 09.03.2010р., як таких, що порушують його право постійного користування земельною ділянкою для виробничих потреб загальною площею 0,91 га по вул. Нескорених, 15 у селі Довжик відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЖТ № 000753 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 12.05.1996 року за № 112.

Своє право на позов у спірних земельних відносинах позивач обґрунтовує ст.ст. 15, 16, 108 203 , 215, 216 ЦК України та ст. 19 , 95 , ст. 120, ст. 95 , 125,126, 141,142, 152, 155, ЗК України, в силу яких вважає, що відповідач-1 не мав права у 2008 році відчужувати відповідачу -2 земельну ділянку площею 0,0818 га по вул. Нескорених, 15 у селі Довжик за рахунок наданої йому в постійне користування для виробничих потреб земельної ділянки площею 0,91 га без його згоди та без припинення права постійного користування нею в порядку, визначеному законом.

Ухвалою від 29.10.15р. господарський суд порушив провадження у справі , призначив засідання суду на 16.11.15р. , вжив відповідні заходи.

До початку розгляду справи по суті позивач предмет та підстави не змінив, відповідачі правом на подання зустрічного позову не скористались, тому 16.11.15р. суд розпочав розгляд справи по суті.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - 1 проти позову заперечує з наступних підстав: земельна ділянка для виробничих потреб загальною площею 0,91 га в базі даних земельного кадастру відсутня ; межі земельної ділянки не встановлені; у державній статистичній звітності форми 6-зем земельна ділянка відсутня ; на підставі ч.5 ст. 120 ЗК України право на земельну ділянку під об'єктом нерухомого майна перейшло до відповідача -2 як власника нерухомості; строк позовної давності щодо оскарження рішення сільської ради на дату звернення позивача з позовом до суду сплинув ( а.с. 38, т.2).

Відповідач -2 позовні вимоги не визнає, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву , в якому, зокрема, вказує, що позивач пропустив строк позовної давності щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0818 га та державного акту про право власності на неї ( а.с. 141, т.1).

Під час вирішення спору, сторони спору подавали додаткові докази як на вимогу ухвал суду, так і самостійно. Окрім того, в порядку ст. ст. 32 та 38 ГПК України судом витребувана необхідна для повного та всебічного встановлення всіх обставин спору документація із землеустрою щодо надання спірної земельної ділянки відповідачу -2 в оренду та у власність.

Представникам сторін в засіданні суду 11.12.15року оголошено вступну та резолютивну частини рішення про відмову у позові.

Заслухавши уповноважених представників сторін спору та дослідивши матеріали справи , господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання Житомирської районної Ради народних депутатів від 24 квітня 1996 року Державному підприємству Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона тресту Житомирагроспецмонтаж (с. Довжик Кам'янської сільської ради) для державних потреб в постійне користування була надана земельна ділянка площею 0,91 га , про що видано Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЖТ № 000753 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 12.05.1996 року за № 112 ( надалі державний акт на право постійного користування землею) ( а.с. 74-78 , т. 1).

Відповідно до Декрету КМУ від 17.05.1993р. Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі № 51-93 та наказу Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 20.05.1996 року № 123-ВАТ Державне підприємство Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона тресту Житомирагроспецмонтаж було перетворено у Відкрите акціонерне товариство Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона ( а. с. 19, 30, 53 т.1).

Рішенням 15 сесії 24 скликання Кам'янської сільської ради від 29.07.2004р. вирішено на підставі ст. 127 ЗК України надати дозвіл на викуп земельної ділянки ВАТ "Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона ( с. Довжик, вул. Нескорених, 15) 0,91 га ( а.с. 73 , т.2).

Як встановлено судом і ці обставини визнає позивач, право викупу земельної ділянки площею 0,91 га не реалізоване.

Відповідно до рішення Установчих зборів засновників від 14.03.2014р. ( протокол №1) Відкрите акціонерне товариство Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона було перетворено у Товариство з обмеженою відповідальністю Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона та як його правонаступник зареєстровано в ЄДР 13.05.2014р. (надалі позивач) ( а.с. 18, 24, 30, 79 т.1).

За передавальним актом, що складений при перетворенні ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона у ТОВ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона та затверджений рішенням загальних зборів акціонерів 14.03.14р. , позивачу передано права та обов'язки користувача земельної ділянки площею 0,91 га , яка знаходиться за адресою : с. Довжик, вул. Нескорених,15 та право на яку посвідчено державним актом на право постійного користування землею ( а. с. 5-6, т.2).

Як встановлено судом і ці обставини визнає позивач, у державний акт на право постійного користування землею не вносились відомості про юридичних осіб-правонаступників первинного землекористувача та про зміни у площі землекористування ( а. с. 89, т.1).

Поданими позивачем доказами, зокрема листом Управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області від 30.11.2015р. № 29-603-99.6-3357/15-15, підтверджено, що державний акт на право постійного користування землею не містить відомостей про те, що земельна ділянка площею 0,91 га розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Довжик, вул. Нескорених,15 ( а. с. 12, т.2).

Окрім того, судом встановлено і ці обставини визнає позивач, що у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про земельну ділянку площею 0,91 га по вул. Нескорених , 15 у селі Довжик Кам'янської сільської ради як об'єкта цивільних прав та про позивача як суб'єкта прав на неї, оскільки такій земельній ділянці не визначено та не присвоєно, відповідно, кадастровий номер.

Разом з тим, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23604907 від 27.06.2014р. позивач підтверджує, що є власником комплексу ( реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20) загальною площею 950, 6 кв.м. за адресою : с. Довжик , вул. Нескорених, 15 ( а.с. 126, т.1).

Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність з 16.12.1997 року ( надалі - відповідач -2) ( а. с. 26, т.1).

16 березня 2004 року між ВАТ " Управління виробничо-технологічної комплектації "Житомирагроспецмонтаж" та відповідачем-2 укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач-2 прийняв у власність 1/2 (одну другу) ідеальну частину арочного складу , розташованого по вулиці Нескорених,15 в селі Довжик Житомирського району ( надалі - договір купівлі-продажу майна) ( а.с. 110, т.1).

Згідно п. 1.2 договір купівлі-продажу майна об'єкт - нежитлова будівля, позначена на плані літ. "Б" бетонна , загальною площею 346,1 кв.м.

Договір купівлі-продажу майна нотаріально посвідчений 16.03.2004року за реєстраційним номером 807. Право власності відповідача -2 на нежитлову будівлю ( 1/2 арочного складу) по вул. Нескорених, 15 у селі Довжик зареєстровано у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно 23.03.2004р. ( а.с. 112, т.1).

Рішенням 15 сесії 24 скликання Кам'янської сільської ради від 29.07.2004р. вирішено надати відповідачу -2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж та передачі в оренду земельної ділянки для обслуговування арочного складу в межах с. Довжик шляхом її замовлення в організації , що має дозвіл на виконання даного виду робіт ( а.с. 209, т.1).

01.11.2005р. відповідач - 2 замовив ТОВ "Підприємство "Житомирземпроект" технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж та передачі в оренду земельної ділянки площею 0,0818 га для обслуговування арочного складу ( а.с. 202, т.1).

Рішенням 23 сесії 4 скликання Кам'янської сільської ради від 02.12.2005р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж та передачі в оренду земельної ділянки площею 0,0818 га відповідачу -2 та вирішено надати її в оренду строком на п'ять років з правом викупу шляхом укладення договору оренди земельною ділянкою ( а.с. 214, т.1).

05 березня 2007 року між відповідачем-1 та відповідачем -2 укладено Договір оренди землі , згідно якого відповідач -2 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування арочного складу ( згідно рішення 23 сесії 4 скликання Кам'янської сільської ради від 02.12.2005р.) , яка знаходиться на території Кам'янської сільської ради Житомирського району та області в межах с. Довжик загальною площею 0, 0818 га, у тому числі під спорудами - 0,0316 га, під двором - 0, 0502 га, та на якій знаходиться арочний склад, який належить орендарю згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2004р. № 807( надалі - договір оренди) ( а.с. 106, т. 1).

У п. 8 договору оренди сторони погодили, що договір укладено на 5 (п'ять) років з правом викупу.

Невід'ємною частиною договору оренди є кадастровий план земельної ділянки згідно якого останній визначено кадастровий номер :06:001:0257 ( а.с. 109 , т.1).

Договір оренди зареєстрований у Державному реєстрі земель 05.03.2007р. за № 01 (а. с. 108, т.1).

Рішенням 18 сесії 5 скликання Кам'янської сільської ради від 24.10.2008р. вирішено продати відповідачу -2 земельну ділянку несільськогосподарського призначення по вул. Нескорених, 15 с. Довжик площею 818 кв.м для обслуговування цеху по обробці деревини за договором купівлі-продажу та з видачею державного акту на право власності на земельну ділянку ( а. с. 91, т. 1, а.с. 118 т.1).

11 листопада 2008 року між відповідачем-1 та відповідачем -2 укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки , згідно якого відповідач -2 прийняв у власність ( купив) земельну ділянку площею 818 кв.м, розташовану за адресою: с. Довжик Житомирського району, вул. Нескорених , 15, призначену для обслуговування цеху по обробці деревини, із земель промисловості, кадастровий номер :06:001:0257 ( надалі договір купівлі-продажу землі ) (а.с. 115-116 , т.1).

У п.1.2 договору купівлі-продажу землі передбачено, що зазначена земельна ділянка, що є предметом договору, перебуває в оренді у покупця (відповідача -2) згідно договору оренди землі від 05.03.2007року.

У п.1.3 договору купівлі-продажу землі також передбачено, що на земельній ділянці розташована нежитлова будівля арочного складу, що належить покупцю (відповідачу -2) на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2004р. за р. № 807 , акту прийому-передачі , які зареєстровані в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 23.03.2004р. за р. № 3085339 ( п.1.3 договору купівлі-продажу) ( а. с. 92-94, 115-116, т.1).

11.11.2008 року договору купівлі-продажу землі зареєстрований в Державному реєстрі правочинів ( а.с. 117, т.1).

25.11.2008р. відповідач - 2 замовив у ТОВ "Підприємство "Житомирземпроект" технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права на земельну ділянку та виготовленню державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,0818 га для обслуговування цеху по обробці деревини ( а. с.187 -201 , т.1).

09 березня 2010 року відповідачу -2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 564144 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів нам право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02 про те, що він є власником земельної ділянки площею 0,0818 га, кадастровий номер :06:001:0257 , яка розташована у селі Довжик , вул. Нескорених, №15 та призначена для обслуговування цеху по обробці деревини ( а.с. 96, 114, т.2).

Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015 від 27.11.15р. відповідач -2 підтвердив, що земельна ділянка площею 0,0818га ( 0,0316 га під капітальною одноповерховою будівлею та 0,0502 га під проїздами , проходами та площадками), кадастровий номер :06:001:0257, що розташована у с. Довжик , вул. Нескорених, 15 для обслуговування цеху по обробці деревини, належить йому на праві приватної власності ( а. с. 164, т.2).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст. ст. 4-7, 33 та 43 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку у позові відмовити саме за безпідставністю матеріально - правових вимог, а не за спливом строку позовної давності для їх судового захисту ( п.2.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.13р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"), виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Позивач, звертаючись до суду 27.10.2015р., вважає себе постійним користувачем земельної ділянки для виробничих потреб загальною площею 0,91 га, що розташована по вул. Нескорених, 15 у селі Довжик відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЖТ № 000753 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 12.05.1996 року за № 112 , та який не містить записів про зміни у площі землекористування у розмірі 0,0818 га , відчужених відповідачем -1 на користь відповідача -2 як земельна ділянка площею 0,0818 га , кадастровий номер :06:001:0257, та яка розташована за адресою: с. Довжик Житомирського району, вул. Нескорених , 15.

Попри відсутність у державному акті на право постійного користування землею 1996 року відомостей про місце розташування земельної ділянки площею 0,91 га , господарський суд на підставі ч.1 ст. 35 ГПК України дійшов висновку, що рішення Кам'янської сільської ради при 15 сесії 24 скликання від 29.07.2004р. про надання ВАТ "Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона дозволу на викуп цієї земельної ділянки доводить відсутність спору щодо фактичного місця її розташування: вул. Нескорених,15, с. Довжик.

Заперечення відповідача -1 щодо відсутності у позивача будь-яких прав на земельну ділянку площею 0,91 га в межах села Довжик по вул. Нескорених,15 з підстав невнесення про неї відомостей до Державного земельного кадастру та державної статистичної звітності форми 6-зем , а також з підстав не встановлення її меж в натурі (на місцевості) , господарський суд відхиляє з наступних підстав.

З 01.01.2002 року набрав чинності Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України 2001року) , за приписами ст. 93 якого ВАТ "Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона не могло мати на праві постійного землекористування земельну ділянку площею 0,91 га для виробничих потреб, у зв'язку з чим, пункт 6 Розділу Х "Перехідні положення" цього Кодексу зобов'язував юридичних осіб, які мали у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не могли мати їх на такому праві, до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

В подальшому пункт 6 Розділу Х "Перехідні положення" ЗК України 2001року втратив чинність з дня ухвалення КСУ Рішення від 22 вересня 2005 року 5-рп/2005 у справі 1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками).

Судом встановлено, що до дати прийняття КСУ цього рішення, ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона не переоформило право постійного користування вищезазначеної земельної ділянки на право її оренди або власності.

В свою чергу, визнаючи такими, що не відповідали Конституції України положення пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-ХII та пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, Конституційний Суд України дійшов, серед іншого, наступних висновків:

- юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою;

- у пункті 6 Перехідних положень Кодексу йдеться про переоформлення права власності або оренди юридичними особами; переоформлення має два значення: повторити оформлення і оформити заново, за новими правилами;

- підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт; Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки;

- право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством;

- права та обов'язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені).

З врахуванням викладеного, до ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона як правонаступника Державного підприємства Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона тресту Житомирагроспецмонтаж за правилами ЗК України 2001 року перейшов статус постійного землекористувача земельної ділянки площею 0,91 га для виробничих потреб в межах села Довжик по вул. Нескорених,15.

В подальшому, а саме 03.08.2004 року набрав чинності Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV, який у ч. 4 ст. 3 Закону визначив наступне правило: права на нерухоме майно , в тому числі, земельну ділянку, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення .

Таким чином, наявність державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою площею 0,91 га для виробничих потреб в межах села Довжик по вул. Нескорених,15 за Державним підприємством Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона тресту Житомирагроспецмонтаж створило презумпцію дійсності цього права і для його правонаступника - ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона.

Відповідно до ст.ст. 125 та 126 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою до 01.01.13року посвідчувалось державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою проводилась територіальними органами земельних ресурсів (пункт 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 11.02.2010 року № 1878-VI.

У п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 05.03.2009 № 1066-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" було зазначено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.

01.01.13р. набрав чинності Закон України "Про Державний земельний кадастр", який в статті 20 встановив обов'язковість реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі.

Згідно зі ст. 21 зазначеного Закону відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79 -1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Відповідно до ст. 79- 1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

В свою чергу, у ч. 4 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону встановлено, що у разі якщо земельні ділянки, зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Оскільки відомості про земельну ділянку загальною площею 0,91 га для виробничих потреб в межах села Довжик по вул. Нескорених,15 у Державному земельному кадастрі після 01.011.13року відсутні , суд робить висновок, що така земельна ділянка не була зареєстрована у Державному реєстрі земель до 01.01.13р. як об'єкт цивільних прав із присвоєним їй кадастровим номером. Окрім того, у Державному реєстрі земель , який вівся до 01.01.13р. були відсутні відомості про суб'єкта прав на неї , зокрема, ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона.

В свою чергу, правило ч. 2 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону встановлює, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст.55 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом встановлено, що ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона після 01.01.13р. не вживало будь-яких дій для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та проведення її державної реєстрації саме як земельної ділянки загальною площею 0,91 га для виробничих потреб в межах села Довжик по вул. Нескорених,15 у Державному земельному кадастрі як об'єкта цивільних прав.

Однак попри встановлену судом бездіяльність ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона після 01.01.13р. з виконання вимог ст. 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" , чинна з 01.01. 2013 року редакція ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зберегла презумпцію дійсності права особи на земельну ділянку, що виникло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вищевикладеного , з 01.01.13р. ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона зберігало статус суб'єкта права постійного користування земельною ділянкою для виробничих потреб в межах села Довжик по вул. Нескорених,15, однак за відсутності технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та без присвоєння їй кадастрового номеру, не щодо загальної площі цієї земельної ділянки у розмірі 0,91 га та її конфігурації на місцевості (в натурі) як об'єкта цього права.

Тому, після внесених змін у земельне законодавство, чинних з 01.10.13року, суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про те, що відсутність у Державному акті на право постійного користування землею ІІ-ЖТ № 000753 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 12.05.1996 року за № 112 записів про зміни у землекористуванні є достатнім доказом права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,91 га для виробничих потреб в межах села Довжик по вул. Нескорених,15.

Як встановлено судом, ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона перетворено у ТОВ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона та з 13.05.2014р. набуло прав юридичної особи.

У частині 1 статті 141 ЗК наведені підстави припинення права користування земельною ділянкою. Зокрема, у пункті "в" цієї частини (пункт "в" в редакції Закону № 875-VI від 15.01.2009) такою підставою визначено припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

На думку Верховного Суду України, наведені приписи слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво ( постанова ВСУ від 21.02.11р. в адміністративній справі № 21-3а11 , № в реєстрі 14405500).

Відповідно до ч. 2 ст. 108 ЦК України у разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

З врахуванням вищевикладеного, до ТОВ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона з 13.05.2014р. перейшло право постійного користування земельною ділянкою для виробничих потреб в межах села Довжик по вул. Нескорених,15 в межах та обсягах , яке існувало у ВАТ Житомирська спеціалізована пересувна механізована колона . Тому господарський суд відхиляє доводи позивача про абсолютність права постійного користування цією земельною ділянкою у розмірі 0,91 га та в частині її конфігурації на місцевості (в натурі) згідно плану землекористування .

При цьому відсутність у Державному акті на право постійного користування землею ІІ-ЖТ № 000753 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 12.05.1996 року за № 112 записів про зміни у площі землекористування у розмірі 0,0818 га не спростовує вищевикладених висновків суду.

Позивач відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України звернувся до суду, оскільки вважає своє право землекористувача порушеним та вимагає його відновлення в обраний ним спосіб захисту.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту ( постанова ВСУ від 15.04.15р. у цивільній справі № 6-55цс15 , № в реєстрі 43675421).

Однак особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника ( постанова ВСУ від 15.04.15р. у цивільній справі № 6-55цс15 , № в реєстрі 43675421).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

За загальним правилом, способи захисту прав землекористувачів на земельні ділянки, визначені статтею 152 ЗК України, підлягають переважному застосуванню перед нормами ЦК України та ГК України (п.2.9 Постанови Вищого господарського суду від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (далі - Постанова № 6) .

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Окрім того, ч. 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Так, обов'язовою умовою передачі у власність земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності, є наявність позитивного рішення сесії відповідної ради про передачу земельної ділянки у власність.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7рп/2009 ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Такі рішення можуть бути скасовані або змінені в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14 викладено правову позицію про те, розгляд позову про визнання протиправним та скасування рішення ради про передачу земельних ділянок у власність чи оренду не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження. Тому позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

У постанові ВСУ від 30. 09.15р. у господарській справі № 3-553гс15 (№ в реєстрі 52418663) викладено правову позицію про те, що самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок дійсно не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин (у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів

Зокрема, у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 22 травня 2013 року у справі № 6-33цс13, від 17 березня 2015 року у справі № 21-38а15 зазначено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

З врахуванням вищевикладеного, обрані позивачем способи захисту є належними та правомірно заявлені у комплексному поєднанні.

В свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні ( постанова ВСУ від 21.01.15р. у цивільній справі №6-215цс14 , № в реєстрі 42496153 ).

Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і далі нормативно-правові акти у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення ) визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (п. 34 ч. 1 ст. 26).

Розширений перелік повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин наведено у ст. 12 ЗК України, згідно з яким виключно до компетенції сільської ради належить розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У частині першій статті 127 ЗК України встановлено, що органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок комунальної власності громадянам, юридичним особам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

У частині другій цієї статті встановлено, що продаж земельних ділянок комунальної власності на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 134 ЗК України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності громадян, юридичних осіб.

Оскільки з 23.03.2004р. відповідач -2 є власником нежитлової будівлі ( 1/2 арочного складу) по вул. Нескорених, 15 у селі Довжик відповідно до Договору купівлі-продажу майна від 16.03.2004року, реєстраційний номер 807, земельна ділянка, на якій розташовувався цей об'єкт нерухомого майна підлягала продажу в порядку, встановленому ст. 128 ЗК України.

У частині другій статті 128 ЗК України було передбачено, що громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до сільської ради. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються, зокрема, документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці.

Оскільки з 05.03.2007 року відповідач -2 є орендарем земельної ділянки (кадастровий номер :06:001:0257), яка знаходиться в межах с. Довжик загальною площею 0, 0818 га, та на якій знаходиться арочний склад, який належить орендарю згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2004р. № 807, вимоги ч.2 ст. 128 ЗК України відповідачем -2 виконані.

Окрім того, ч.1 ст. 9 Закону України "Про оренду землі" було передбачено, що орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається.

У ч.3 цієї статті Закону було передбачено, що орендар може придбати земельну ділянку, що перебуває в оренді, за умови згоди орендодавця на продаж цієї земельної ділянки.

Як визначала частина 3 ст. 128 ЗК України, орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Оскільки земельна ділянка (кадастровий номер :06:001:0257), яка знаходиться в межах с. Довжик загальною площею 0, 0818 га, та на якій знаходиться арочний склад відповідача -2 станом на 24.10.2008 року була сформована як об'єкт цивільних прав, відповідач -1 правомірно вирішив продати її відповідачу -2 за договором купівлі-продажу за затвердженою експертною грошовою оцінкою в сумі 16 572,00 грн. та з видачею державного акту на право власності на земельну ділянку.

У ч. 6 ст. 128 ЗК України було передбачено, що рішення сільської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Частиною 7 цієї статті було передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації був документ про оплату.

Судом встановлено, що відповідачами виконано вимоги ч.ч. 6 та 7 ст. 128 ЗК України шляхом нотаріально посвідчення укладеного між ними 11 листопада 2008 року договору купівлі-продажу земельної ділянки , згідно якого відповідач -2 прийняв у власність ( купив) земельну ділянку площею 818 кв.м, розташовану за адресою: с. Довжик Житомирського району, вул. Нескорених , 15, призначену для обслуговування цеху по обробці деревини, із земель промисловості, кадастровий номер :06:001:0257.

Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України право власності особи на земельну ділянку виникало з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, судом встановлено, що 09 березня 2010 року відповідачу -2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 564144 про те, що він є власником земельної ділянки площею 0,0818 га, кадастровий номер :06:001:0257 , яка розташована у селі Довжик , вул. Нескорених, №15 та призначена для обслуговування цеху по обробці деревини, а також проведено його державну реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів нам право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02.

При вирішенні спору по суті на підставі ст. 21 ЦК України суд встановлює наступне : чи перевищила свої повноваження Кам'янська сільська рада приймаючи оскаржуване рішення; чи суперечить воно актам чинного законодавства; чи порушує права позивача у справі.

На необхідності встановлення цих обставин наголошується також в частині 1 пункту 2 Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26 січня 2000 року № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів".

На підставі вищевикладеного, судом не встановлено порушень вимог земельного законодавства відповідачем -1 щодо продажу відповідачу -2 у власність земельної ділянки площею 0,0818 га, кадастровий номер :06:001:0257, яка розташована у селі Довжик , вул. Нескорених, №15 в порядку та на підставах, встановлених законом.

Доводи позивача про те, що приймаючи 24.10.2008 року оскаржуване рішення відповідачем -1 було порушено його права як постійного користувача з посиланням на приписи ч.5 ст. 19 ЗК України, не заслуговують на увагу, оскільки станом на цю дату стаття 19 Земельного кодексу України не містила частини п'ятої.

Водночас суд враховує, що станом на 24.10.2008 року діяла редакція частини 5 статті 116 ЗК України про те, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Однак ч.5 ст. 116 ЗК України не підлягає застосуванню до спору про недійсність оскаржуваного рішення відповідача -1, виходячи з приписів ч.2 ст. 128 цього Кодексу , яка передбачала право відповідача -2 придбати у власність земельну ділянку площею 0,0818 га по вул. Нескорених, 15 у селі Довжик, кадастровий номер :06:001:0257, яка станом на 24.10.2008 року перебувала в його оренді на підставі договору оренди землі від 05.03.2007 року.

Оскільки відповідач -2 з 23.03.2004р. є власником нежитлової будівлі ( 1/2 арочного складу) по вул. Нескорених, 15 у селі Довжик , при вирішенні питання застосування ч.5 ст. 116 ЗК України відносно прав позивача як постійного користувача земельної ділянки площею 0,91 га по вул. Нескорених, 15 у селі Довжик , суд керується правовими висновками Верховного Суду України щодо застосування ст.ст. 116, 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України взагалі, та щодо їх редакцій, чинних станом на 23.03.2004р. ( дата виникнення права власності на об'єкт нерухомого майна) ( постанова ВСУ від 11.02.15р. у господарській справі № 4/48/5022-411/2012), і зокрема.

Відповідно до ч.1 статті 120 ЗК України ( в редакції, чинній на 23.03.2004р.) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України ( в редакції, чинній на 23.03.2004р.) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Відповідно до ч.2 цієї статті якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Як дійшов висновку Верховний Суд України ( постанова від 11.02.15р. у цивільній справі 6-2цс15, № в реєстрі судових рішень 42763573), норми статті 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда ( постанова ВСУ від 06.12.2010р. у господарській справі № 40/3 , № в реєстрі 13485911).

Як дійшов висновку Верховний Суд України ( постанова від 06.11.12р. в адміністративній справі №21-335а12, № в реєстрі 28332540) порівняльно-правовий аналіз ст. ст. 116 та 120 ЗК України та ст. 3777 ЦК України дає підстави вважати, що законодавець розмежовує поняття «надання» та «придбання» земельної ділянки в користування або у власність.

Під наданням земельної ділянки в користування або у власність законодавець розуміє як прийняття органом відповідного рішення про надання землі у власність або в користування, так і подальше оформлення документа, який згідно зі статтею 126 ЗК посвідчує право на землю.

Придбання земельної ділянки у власність - це виникнення права на земельну ділянку, яка раніше надавалася і на яку є правовстановлюючі документи, визначені статтею 126 ЗК, на підставі цивільно-правової угоди.

Окрім того, як дійшов висновку Верховний Суд України ( постанова від 24.12.10р. в адміністративній справі №21-59а10, № в реєстрі 13485871) помилковим слід вважати висновок судів про те, що право власності чи право користування земельною ділянкою виникає лише після державної реєстрації документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, а також державної реєстрації договору оренди.

Цей висновок є наслідком порушення правил застосування норм права : перевагу було надано положенням Закону № 2535-XII та ЗК (статті 125, 126), які регулюють випадки набуття права власності чи права користування на земельну ділянку, як окремий об'єкт та які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за наведених обставин, стаття 120 ЗК та стаття 377 Цивільного кодексу України .

Вищевикладеним судом у повному обсязі спростовуються доводи позивача про порушення відповідачем -1 його права постійного користування відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України як станом на 24.10.2008р., так і станом на 23.03.2004р.

Не підлягає задоволенню також позовна вимога про визнання недійсним спірного договору купівлі - продажу, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу; зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У постанові Верховного Суду України від 06.02.2013 № 6-169цс12 викладена правова позиція щодо можливості землекористування лише на підставі акту органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, прийнятого у суворій відповідності з нормами чинного законодавства.

В абз. 2 підпункту 2.24 пункту 2 Постанови ВГСУ від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" , зазначено, що судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Приймаючи до уваги вищевикладене за аналогією до спірних відносин купівлі-продажу, суд при вирішенні цього спору виходить з того, що оскільки судом не встановлено підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача -1, тому не підлягають розгляду по суті заявлені позовні вимоги про визнання недійсним спірного договору купівлі - продажу землі.

Оскільки державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано. ( такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

Оскільки спірний державний акт на право власності на землю видано відповідачу -2 на підставі оскаржуваного рішення відповідача -1, у визнанні недійсним якого суд відмовляє, підстави для задоволення цієї позовної вимоги - відсутні.

В силу ст.33 ГПК України позивач зобов'язаний був довести наявність суб'єктивного права на позов та факт його порушення відповідачами в обраний спосіб захисту, який призведе до його відновлення.

Тому господарський суд на підставі вищевикладеного виходить з того, що неналежність права або інтересу, на захист яких подано позов, так само як і відсутність факту порушення відповідного права або інтересу, є достатньою підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 4-3,4-7, 33,43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.12.15р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2 - позивачу ( на вимогу нарочним), 3- відповідачу -1 (простою), 4 - відповідачу - 2 ( рек. з пов.).