ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2015 Справа № 905/2919/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «НПП «Союз»
до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь»
простягнення 102 766,80 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП «Союз» до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості у розмірі 102766,80грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №91АЭСсн від 01.03.2013 щодо здійснення повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Відповідач відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався.

30.11.2015 до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання 24.11.2015, та про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Клопотання відповідача в частині відкладення розгляду справи судом не розглядається, зважаючи на те, що станом на дату надходження вказаного клопотання судове засідання 24.11.2015 відбулось та ухвалою суду від 24.11.2015 розгляд справи було відкладено на 08.12.2015.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та мав достатньо часу для надання документів та пояснень по справі, а строк розгляду справи обмежений законом у 2 місяці, в який позивач просить розглянути його позовні вимоги, в судовому засіданні 08.12.2015 у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи, судом відмовлено.

08.12.2015 до суду від відповідача надійшла заява про надання відстрочки виконання рішення суду у справі № 905/2919/15 на три місяці.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається судом за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

01.03.2013 між Українсько-російським підприємством «СОЮЗ» Товариством з обмеженою відповідальністю (постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» (покупець, відповідач) підписано договір №91АЭСсн (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар в асортименті, кількості згідно специфікації № 1, яка зазначена у Договорі.

Зміна асортименту, номенклатури, кількості товару оформлюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін додаткових угод (п. 1.2 Договору).

01.03.2013 між постачальником та відповідачем також підписано Специфікацію № 2 до Договору.

Згідно з п. 6.2 Договору загальна сума договору складається з суми всіх Специфікацій по даному Договору.

На виконання умов Договору постачальник поставив відповідачу товар на загальну суму 384466,80 грн що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №РН-0000205 від 29.03.2013 на суму 251596,80 грн, №РН-0000240 від 09.04.2013 на суму 30900,00 грн, №РН-0000412 від 06.06.2013 на суму 30900,00 грн, №РН-0000520 від 19.07.2013 на суму 30900,00 грн, №РН-0000601 від 19.08.2013 на суму 30900,00 грн, № РН-0000694 від 27.09.2013 на суму 9270,00 грн.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видаткових накладних, підтверджується підписом його представника на видаткових накладних скріпленим печаткою підприємства.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від постачальника на підставі Договору, не надано.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 7.1 Договору оплата товару буде проводитися в національній валюті України протягом 15 календарних днів з моменту поставки. Оплата може здійснюватися раніше закінчення пятнадцяти денного строку.

Судом встановлено, що постачальник свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на суму 384466,80 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач оплату за товар, поставлений згідно вищезазначених видаткових накладних, здійснив не в повному обсязі, сплативши на рахунок постачальника лише кошти в загальній сумі 281700,00 грн, що підтверджується банківськими виписками ПрАТ Комерційний банк «Приватбанк».

Таким чином, станом на час розгляду справи у відповідача утворилась непогашена заборгованість за Договором № 19АЭСсн від 01.03.2013 у розмірі 102766,80 грн.

Згідно зі Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП «Союз» останнє створене в результаті виділу з Українсько-російського підприємства «СОЮЗ» Товариства з обмеженою відповідальністю та є правонаступником його прав та обовязків в розмірах та частинах, визначених розподільчим балансом станом на 24.11.2014.

Як вбачається з розподільчого балансу УРП «СОЮЗ» ТОВ станом на 24.11.2014 та додатка №3 до розподільчого балансу з балансу УРП «СОЮЗ» ТОВ на баланс позивача була передана поточна дебіторська заборгованість відповідача у розмірі 102766,80 грн за Договором № 19АЭСсн від 01.03.2013.

На підставі вказаного розподільчого балансу 24.11.2014 УРП «СОЮЗ» ТОВ складено передавальний акт.

Таким чином, позивач є правонаступником прав постачальника в частині заборгованості відповідача у розмірі 102766,80 грн за Договором № 19АЭСсн від 01.03.2013.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 102766,80 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідачем 08.12.2015 подано заяву про відстрочення виконання рішення суду на три місяці на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. Заява мотивована тим, що м. Маріуполь (місце знаходження та місце реєстрації відповідача) віднесено до населених пунктів, в яких проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності, впроваджено режим простою на підприємстві. Також, відповідач посилається на складний фінансовий стан підприємства.

В судовому засіданні 08.12.2015 представник позивача не заперечив проти вказаної заяви відповідача.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду при прийнятті рішення надано право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Виходячи зі змісту п.п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до п. 7.2 зазначеної постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи доводи заяви, значний розмір заборгованості, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву відповідача та відстрочити виконання рішення суду на два місяці до 08.02.2016.

У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, при поданні даного позову позивачем згідно платіжного доручення №493 від 12.06.2015 сплачено судовий збір у розмірі 2055,35 грн.

Судом розглядались позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 102766,80 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній з 01.09.2015) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 1541,50 грн.

Таким чином 513,85 грн судового збору сплачено позивачем надмірно.

Вказана надмірно сплачена сума судового збору у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» буде повернута ухвалою суду позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька обл., м. Маріуполь, площа Машинобудівельників, 1, ідентифікаційний код 25605170) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НПП «Союз» (49125, м.Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 124, кв. 147, , ідентифікаційний код 39511663) заборгованість у розмірі 102766 (сто дві тисячі сімсот шістдесят шість) грн 80 коп. та судовий збір у розмірі 1541 (одна тисяча пятсот сорок одна) грн 50 коп., відстрочивши виконання рішення господарського суду Донецької області № 905/2919/15 від 08.12.2015 до 08.02.2016.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Повне рішення складено: 10.12.2015

Суддя М.В. Сажнева