ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.12.15р. Справа № 904/8552/15

За позовом Державного вищого навчального закладу "Дніпропетровський транспортно-економічний коледж", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: Литовченко Д.С. представник - дов, б/н від 05.08.2015р.,

Одарій О.М., представник, довіреність № 256 від 12.06.2015р.;

Від відповідача: Нем'ятний Г.О., адвокат, дов. б/н від 28.01.2015р.;

Від третьої особи: Кайнога Я.О. предстанвик - дов № 32 від 07.10.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Державний вищий навчальний заклад "Дніпропетровський транспортно-економічний коледж" за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області звернувся до господарського суду з позовом в якому просить зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 повернути позивачеві безпідставно набуте майно - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60,55 кв.м, а саме в навчальному корпусі №1:18 кв.м (І поверх) та 42,55 кв.м. (ІІ поверх).

Позивач в судовому засіданні надав заяву про уточнення позовних вимог від 07.12.2015р., в якій просить зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути позивачеві безпідставно набуте майно, за адресою: АДРЕСА_1, в навчальному корпусі №1 на другому поверсі, а саме:

- площу розмірів 9.5 кв.м., що знаходиться у кухні (залі для приготування їжі), яка визначена у технічному паспорті, інвентаризаційна справа № 1924 та Планом поверхів громадського будинку Готельно-туристичний комплекс літ. В-2, ІІ поверх, та експлікацією приміщень до плану поверхів громадського будинку № 4 літер В-2 номер приміщення 203, що є додатком 6.3. до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна;

- площу у розмірі 4.8 кв.м., що знаходиться у їдальні (залі для приготування їжі студентами та викладацьким складом), яка визначена у технічному паспорті, інвентаризаційна справа № 1924 та Планом поверхів громадського будинку Готельно-туристичний комплекс літ. В-2, ІІ поверх, та експлікацією приміщень до плану поверхів громадського будинку № 4 літер В-2 номер приміщення 202, що є додатком 6.3. до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна

Суд зазначену заяву не приймає на підставі наступного.

Статтею 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п.3.11. постанови пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року № 18 зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Отже, в даному випадку позивач повинен був направити заяву відповідачу, докази чого надати суду.

Зважаючи на те, що позивач таких доказів суду не надав, суд розглядає позовні вимоги, заявлені у позовній заяві від 03.09.2015 року.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов зазначив, що ним, як орендарем, повернуто приміщення площею 129,20 км.м. за актом приймання передачі від 22.05.2012р. та Регіональним відділенням фонду державного майна України по Дніпропетровській області внесено зміни до Договору оренди нежитлового приміщення № 12/02-4823-ОД від 29.03.2012р. Виходячи з договору оренди в редакції додаткової угоди відповідачеві залишилися передані в оренду нежитлові приміщення загальною площею 114,00 кв.м.

Третя особа позовні вимоги підтримала та надала пояснення по справі.

У судовому засіданні розгляд справи відкладався з 13.10.2015р. на 03.11.2015р.

03.11.2015р. у судовому засіданні оголошувалась перерва до 24.11.2015р., 24.11.2015р. оголошувалась перерва до 07.12.2015р.

Ухвалою суду від 24.11.2015р. строк розгляду справи продовжувався до 09.12.2015р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 07.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2012р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (далі - третя особа, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-4823-ОД (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення (далі - майно) площею 243,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на другому поверсі чотирьохповерхового (будинку, приміщення, будівлі), що перебуває на балансі Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 14 жовтня 2011р. і становить за незалежною оцінкою 780 802 грн.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору передача орендованого майна у суборенду забороняється.

У відповідності до п. 8.2. Договору орендодавець має право контролювати наявність, стан, ефективність використання майна переданого в в оренду за цим договором шляхом візуального обстеження зі складенням акта обстеження

Пунктом 9.3. Договору встановлено, що контроль за фактичним використанням, зазначеного у договорі орендованого державного майна, несе балансоутримува - підприємство (організація), на балансі якого перебуває державне майно.

Цей договір укладається строком на 1 рік, що діє з 29.03.2012р. по 28.03.2013р. включно. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду, договір, за заявою орендаря, щодо продовження терміну дії, наданою відповідно до п. 5.20, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі (п. 10.1. Договору).

11.06.2012р. сторонами підписано Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 29.03.2012р. № 12/02-4823-ОД, відповідно до п. 1 якої у розділі 1 "Предмет договору" прощу, вартість орендованого майна викладено в наступній редакції:

- площею 114,0 кв.м,

- вартість орендованого майна становить 363 691,92 грн.

01.04.2015р. сторонами підписано Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 29.03.2012р. № 12/02-4823-ОД, пунктом 1 якої доповнено у договорі оренди п. 10.1. розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення договору" третім абзацом в наступній редакції: "Цей договір є пролонгованим з 29.063.2013р. по 28.02.2016р. включно". Абзац три п. 10.1. вважати абзацом 4.

В жовтні 2014р. позивачем було виявлено, що ФОП ОСОБА_1 додатково, поза межами укладеного договору оренди, володіє та використовує у своїй господарській діяльності інші, аніж ті що узгоджені в договорі нежитлові приміщення, по що негайно було сповіщено орендодавця.

В результаті чого, Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області було проведено перевірку фактів порушення чинного законодавства з орендних відносин орендарем ФОРП ОСОБА_1, викладених в заяві директора ДВНЗ "Дніпропетровський транспортно-економічний коледж" Таберко Л.М. від 12.09.2014р. № 468.

06.11.2014р. складено звіт про результати цієї перевірки, з яким було ознайомлено відповідача, про що свідчить особистий підпис на останній сторінці звіту (а.с.38-44).

Перевіркою встановлено, факт незаконного, без достатніх правових підстав, використання відповідачем - ФОП ОСОБА_1 нежитлових приміщень на І та ІІ поверсі навчального корпусу №1, а саме І поверсі - 18 кв.м; на ІІ поверсі - 42,55 кв.м, всього 60,55 кв.м. А також, у звіті РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 06.11.2014р., встановлено, що державне майно площею 60,55 кв.м, використовуються ФОП ОСОБА_1 без договору оренди, чим порушено вимоги ст.ст. 1, 2, 4, 10, 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. № 2269-ЧІІ.

Однак, відповідач після проведення перевірки РВ ФДМУ по Дніпропетровській області фактів порушення чинного законодавства України з орендних відносин орендарем ФОП - ОСОБА_1 про що 06.11.2014р. був складений звіт РВ ФДМУ по Дніпропетровській області жодних дій на усунення існуючих порушень не здійснила. ФОП ОСОБА_1 продовжує безпідставно та безоплатно, без укладення договору оренди нерухомого державного майна використовувати самовільно зайняте нежитлове приміщення навчального корпусу АДРЕСА_1, а саме на І поверсі - 18 кв.м; на ІІ поверсі - 42,55 кв.м, всього 60,55 кв.м, що визначено та встановлено планом поверхів громадського будинку Готельно-туристичний комплекс літ. В-2, І та ІІ поверху, технічного паспорту виготовленого 21.10.2011р. інвентаризаційна справа №1924. Що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Як встановлено ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1, п.3 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 326 Цивільного кодексу України встановлено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна; від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади; управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності врегульовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Цим Законом, зокрема, визначаються об'єкти оренди, органи, яким надано право бути орендодавцями державного та комунального майна, порядок укладення договору оренди, його істотні умови тощо.

Так, згідно з Законом України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам (абз.2 ст. 5).

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2014 року, власником спірного майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є Держава Україна в особі Міністерства освіти і науки України (а.с.30).

Пунктом 7.1 Статуту Позивача матеріально-технічну базу та фінанси коледжу складають основні фонди, оборотні кошти та інші матеріали, вартість яких відображається на самостійному балансі.

Міністерство освіти і науки України надає право коледжу оперативного управління будівлями, спорудами, машинами, обладнання, засобами зв'язку, грошовими коштами (а.с.18).

Отже, в оперативному управлінні Державного вищого навчального закладу "Дніпропетровський транспортно-економічний коледж" знаходяться нежитлові будівлі та споруди (нежитлові приміщення), розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Особливості управління господарською діяльністю у державному секторі економіки наведені в ст. 22 Господарського кодексу України, згідно з ч. 5 якої держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Положеннями ст. 137 Господарського кодексу України визначено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Тобто, змістом права оперативного управління є повноваження воло діння, користування і розпорядження майном, закріпленим за суб'єктом господарювання власником (уповноваженим ним органом).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у жовтні 2014 року було виявлено, що відповідач самовільно, без правових підстав використовує нежитлові приміщення навчального корпусу № 1 коледжу площею 18 кв.м на І поверсі та площею 42,55 кв. м на ІІ поверсі поза межами договору оренди.

За заявою директора ДВНЗ «ДТЕК» від 12.09.2014.р Регіональним відділенням Фонду державного майна України було проведено перевірку фактів порушення відповідачем чинного законодавства з орендних правовідносин.

Зазначеною перевіркою встановлено факт незаконного, без договору оренди, використання відповідачем нежитлових приміщень навчального корпусу № 1 загальною площею 60, 55 кв. м: на І поверсі - 18 кв.м ( приміщення роздягальні площею 9,60 кв. м, туалет площею 2,20 кв.м, душова кімната площею 2,60 кв.м, приміщення площею 3,00 кв.м) та на ІІ поверсі - 42, 55 кв. м (мийка площею 34,70 кв.м, підсобне приміщення (мучний цех) площею 5,90 кв.м., кухня (зал приготування їжі з зоною видачі готової продукції) загальною площею 68,15 кв.м, кладова (овочевий цех) площею 8,20 кв.м, кладова площею 7,20 кв.м).

Про факт, знаходження і безпідставного використання ФОП ОСОБА_1, нежитлової площі (державного майна), у розмірі 60,55 кв.м, понад встановлених умовами чинного договору у період з 02.10.2014р. по 29.10.2014р., свідчить звіт РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 06.11.2014р.. з листопада 2014р. по цей час, свідчать акти про перевірку використання державного майна від 28.11.2014р., від 30.12.2014р., від 30.01.2015р., від 27.02.2015р., від 31.03.2015р., від 30.04.2015р., від 29.05.2015р., від 30.06.2015р., від 31.07.2015р., від 31.08.2015р., що були складені комісією балансоутримувача - ДВНЗ "Дніпропетровський транспортно-економічний технікум".

Окрім того, за фактом самовільного зайняття відповідачем державного майна позивач отримав від регіонального відділення Фонду державного майна лист- відповідь за вих. № 16-08-06951 від 07.11.2014р., в якому позивачу було надано рекомендації самостійно захищати свої порушені права у судовому порядку .

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 387 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник має право витребувати своє майно, від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування і розпорядження своїм майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майна або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно, Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особо. або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Верховний Суд України в своєму аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ 2014 р. зазначив, що при розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але у якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

За викладеного, суд вважає, що спірні приміщення, відносно яких позивач просить усунути перешкоди в користуванні, належать до державної форми власності та були передані йому на праві оперативного управління. Отже, у позивача є підстави звернення до суду з даним позовом та вимагати від відповідача звільнення спірних приміщень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у своєму позові просить суд зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 повернути Державному вищому навчальному закладу "Дніпропетровський транспортно-економіний коледж" безпідставно набуте майно - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60,55 кв.м, а саме в навчальному корпусі №1:18 кв.м (І поверх) та 42,55 кв.м. (ІІ поверх).

Враховуючи, що зазначені приміщення знаходяться в будівлі учбового корпусу, а позивач не визначив, які саме приміщення повинен звільнити відповідач, суд, з метою повного та всебічного розгляду справи, неодноразово зобов'язував позивача визначити, які приміщення повинен звільнити Відповідач, надати докази перебування Відповідача у спірних приміщеннях станом на дату розгляду справи, про що зазначено в протоколах судових засідань від 09.11.2015р. та від 24.11.2015р. (а.с. 92, 98).

Однак, позивач вимоги суду не виконав, витребувані судом документи та докази в підтвердження позовних вимог не надав.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Виходячи з положень ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту другого і четвертого частини третьої статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, для чого господарський суд створює їм необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Спір повинен вирішуватися на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім сторонам у справі відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування та відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень на сторони.

Сторони, які беруть участь у справі, активно впливають на судову діяльність, оскільки їхні розпорядчі волевиявлення можуть бути обов'язковими для суду.

Враховуючи, що всупереч обов'язку щодо доказування позовних вимог, покладеному на позивача, останній не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати в справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 14.12.2015р.

Суддя Н.Г. Назаренко