ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа № 907/993/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Давид Л.Л. Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність в матеріалах справи);

відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства ПРОСТО-страхування б/н та б/д

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.10.15 (суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі № 907/993/15

за позовом: приватного акціонерного товариства ПРОСТО-страхування, м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Вікторія-Транс, с. Дешковиця Іршавського району

про стягнення 5 493, 84 грн по виплаті страхового відшкодування.

Приватне акціонерне товариство ПРОСТО-страхування звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до ТзОВ Вікторія-Транс про стягнення 5 493, 84 грн по виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 07.10.15 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При винесенні рішення, місцевий господарський суд виходив зокрема з того, що матеріали справи містять підтвердження факту повідомлення ОСОБА_2, як водія відповідача, в день ДТП страховика про настання страхового випадку шляхом подання 03.09.2012 позивачу повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку. Відтак, відсутні підстави в порядку статей 33, 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ПрАТ ПРОСТО-страхування звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2015, та прийняти нове судове рішення, з урахуванням норм ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що відповідачем не надано доказів, що підтверджували б факт звернення до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку.

В дане судове засідання зявилась представник позивача, яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, заперечувала проти факту отримання позивачем повідомлення від відповідача про ДТП в порядку, передбаченому спеціальним законом, відтак, просила скасувати рішення місцевого господарського суду та винести нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на апеляційну скаргу не подав, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 3 вересня 2013 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Renault Premium» по вул. 60-років СРСР в м. Сміла Черкаської області, порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України, оскільки під час перестроювання з лівої смуги в праву смугу не надав дорогу автомобілю ВАЗ-2107, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, що отримали механічні ушкодження.

Згідно з постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 26.09.2013 ОСОБА_2 (водія забезпеченого ТЗ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення штраф.

Відповідно до страхового полісу від 15.12.2012 № АВ/7954300 цивільно-правова відповідальність наземного транспортного засобу автомобіля «Renault Premium», що належить ТзОВ «Вікторія Транс», застрахована у ПрАТ ПРОСТО-страхування.

17 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ ПРОСТО-страхування із заявою про виплату страхового відшкодування, 30.07.2014 ПрАТ ПРОСТО-страхування здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 5 493, 84 грн.

6 липня 2015 року ПрАТ ПРОСТО-страхування звернулось з регресною вимогою до ТзОВ «Вікторія-Транс», в якій просив відшкодувати затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 5 493, 84 грн.

Відповіді на вимогу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В редакції, чинній на час ДТП, пунктом. 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: - 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; - 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до п.п. „ґ п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

При цьому, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування, не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду.

Матеріали справи містять копію повідомлення про страховий випадок, що надійшла від потерпілої особи, а саме, ОСОБА_3 (а.с. 11-12). Вказане повідомлення містить підпис та печатку страховика.

Також матеріали справи містять копію повідомлення про страховий випадок, який датований 04.09.2013 та підписаний ОСОБА_2 (а.с. 66-67).

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що факт повідомлення може бути підтверджений копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, що було надіслане до страхової компанії з належними доказами його поштового відправлення, або копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка з відміткою штампу реєстрації вхідної кореспонденції страховика.

Однак, вказана копія повідомлення про страховий випадок містить лише підпис заявника та печатку відповідача. Жодних доказів надсилання даного повідомлення, матеріали справи не містять, як і не містять підпису відповідальної особи від страховика, що прийняв документ та печатки позивача.

Також, страхувальник не надав доказів неможливості повідомлення страховика про ДТП.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з поданого позивачем страхового акту № 86375 від 14.04.2014, підписаного уповноваженими особами позивача та скріпленого печаткою ПАТ „ПРОСТО-страхування вбачається, що дата отримання повідомлення є 03.09.2013, що суперечить доводам позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування.

Факт зазначення в страховому акті про дату отримання повідомлення 03.09.2013 жодним чином не може свідчити про належне повідомлення страховика саме відповідачем.

Згідно з ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в порядку та розумінні ст. 34 ГПК України письмового повідомлення страхувальником страховика про ДТП відповідно до ст. 33.1.4 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відтак, враховуючи положення ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини та містить імперативну норму, яка надає право страховику після виплати страхового відшкодування на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, у разі неповідомлення страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 вказаного Закону, страховик набув право на відшкодування фактичних витрат з страхувальника забезпеченого транспортного засобу, в розмірі 5 493, 84 грн, які були сплачені потерпілій особі.

З огляду на наведені норми закону, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд в порушення ст. 43 ГПК України не в повному обсязі дослідив всі обставини справи, а невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, слугували підставою для помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задоволити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2015 скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія - Транс ; місцезнаходження: 90115, Закарпатська обл., Іршавський район, село Дешковиця, вулиця Гагаріна, будинок, 19 на користь приватного акціонерного товариства „Просто-Страхування, ідент. код 24745673; місцезнаходження: 04050, м. Київ, Шевченківський район, вулиця Герцена, будинок 10 5 493, 84 грн страхового відшкодування та 1 827, 00 грн судового збору.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Вікторія - Транс ; місцезнаходження: 90115, Закарпатська обл., Іршавський район, село Дешковиця, вулиця Гагаріна, будинок, 19 на користь приватного акціонерного товариства „Просто-Страхування, ідент. код 24745673; місцезнаходження: 04050, м. Київ, Шевченківський район, вулиця Герцена, будинок 10 2 009, 70 грн судового збору за перегляд в апеляційній інстанції.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 11.12.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Хабіб М.І.