ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 р. Справа №917/2341/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Редуктор-комплект", пр.Кірова, 46, оф.547,Дніпропетровськ,49000

до Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", вул.Будівельників, 16, Комсомольськ, Полтавська область,39802

про стягнення 334 097,31 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: директор ОСОБА_1, ОСОБА_2, дов. від 30.11.2015 року

від відповідача: ОСОБА_3 дов. №59/180 від 02.01.2012р.

В судовому засіданні 17.12.2015 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до положень ст. 85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 334 097,31 грн. за договором постачання №2671 від 20.08.2014 року, з яких: 218136,55 грн. - борг, 75543,29 грн. - пеня, 7963,43 грн. - 3% річних, 32454,04 грн. - інфляційні втрати.

Представники позивача в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у позові та у своїх запереченнях на пояснення відповідача. ( арк. справи 78-80).

Відповідач у письмових поясненнях ( арк. справи 48-50) та його представник у судових засіданнях проти позовних вимог в частині стягнення курсової різниці в сумі 218136,55 грн. та пені у сумі 75543,29 грн. заперечував, В поданих поясненнях відповідач зазначає, що згідно Специфікації від 09.09.2014 року до договору постачання №2671 від 20.08.2014 року вбачається, що розрахунок за продукцію здійснюється на підставі рахунку, а перерахунок платежу можливий лише у разі коли постачальник виставить корегуючий рахунок до кінця місяця, в якому рахунок був повністю оплачений товар. Остаточний розрахунок за поставлену продукцію відповідачем було проведено 24.03.2015 року. Отже, на думку відповідача, позивач повинен був надати відповідачу корегуючий рахунок не пізніше 31.03.2015 року, однак цього не було зроблено. Крім того, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені, враховуючи відсутність домовленості щодо забезпечення оплати у вигляді пені за поставлену продукцію відповідно до Специфікації №2 від 09.09.2014р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

20 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково виробниче об'єднання Редуктор-комплект ( постачальник, позивач) та Відкритим акціонерним товариством Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 2671 ( арк. справи 12-15).

За умовами договору № 2671 позивач зобов'язався поставити відповідачу продукцію відповідно до погоджених специфікацій, рахунків та на підставі письмових заявок, а відповідач зобов'язався прийняти цю продукцію та своєчасно здійснити її оплату на умовах Договору. Кількість, асортимент, ціна продукції, що поставляється, вказуються в специфікаціях або рахунках до письмових заявок цього договору. Сума Договору орієнтовно складає 900 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% -150 000,00 грн. (п.п. 1.4.,1.5. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору продукція, що поставляється Позивачем, оплачується Відповідачем за цінами, вказаними в специфікаціях або рахунках до Договору, в національній валюті України.

Договір № 2671 укладений строком дії з моменту підписання до 31.12.2015р., а в частині взаєморозрахунків і гарантійних зобов'язань - до повного виконання зобов'язань (п.9.1).

Судом встановлено, що Специфікацією № 2 (арк. справи 16-17) до Договору від 09.09.2014р. сторони погодили поставку наступної продукції: гідромуфта FLUDEX FAD 516 , еластична муфта RUPEX RWN 500, комплект гумових буферов для муфти RWN 500 (14шт.) - (2 одиниці), болтове з'єднання для гумових буферов муфти RWN 500 (14шт.) - (2 одиниці) всього на загальну суму з ПДВ 410 008,76 грн.

При цьому, у пункті 1 специфікації зазначено, що продукція, що поставляється, є імпортною, ціна і загальна вартість вказані в українських гривнях відносно курсу української гривні до ОСОБА_3 за даними НБУ України, а саме 17,929693 грн. (курс на 29.08.2014р.).

У випадку, якщо курс гривні до ОСОБА_3 за курсом НБУ на дату відвантаження продукції зміниться більше, ніж на 3%, то сума відвантаження продукції розраховується наступним чином: Sb = Sx(Kb/K).jk

Sb - вартість продукції, що поставляється згідно видаткової накладної;

Кб - курс гривні по відношенню до ОСОБА_3, встановлений НБУ на дату відвантаження (згідно видаткової накладної);

К - курс гривні по відношенню до ОСОБА_3, встановлений НБУ на день формування ціни і зазначений у специфікації № 2.

Згідно п.4 специфікації № 2 від 09.09.2014р. оплата продукції проводиться згідно рахунку Позивача на наступних умовах:

- п.4.1. Оплата 100% вартості продукції повинна бути виконана протягом 10 банківських днів з дати поставки продукції на склад Відповідача, тільки при наявності документів, вказаних в п. З.4. Договору.

-п.4.2. У випадку, якщо курс гривні до ОСОБА_3 за курсом НБУ на дату оплати продукції зміниться більше, ніж на 3%, то сума, що підлягає оплаті, розраховується наступним чином:

So = Sx(Ko/K).fle

So - вартість продукції, що підлягає оплаті;

Ко - курс гривні по відношенню до ОСОБА_3, встановлений НБУ на дату рахунку на оплату продукції, при цьому термін дії рахунку для оплати - 3 дні;

К - курс гривні по відношенню до ОСОБА_3, встановлений НБУ на день формування ціни і зазначений у специфікації № 2.

- п.4.3. У випадку сплати рахунку по факту поставки товару після закінчення строку його оплати, платіж перераховується за курсом гривні до ОСОБА_3, встановленого НБУ на дату проведення платежу (термін дії рахунку на оплату - 3 дні), при цьому Позивач до кінця місяця, в якому рахунок був повністю оплачений Відповідачем, має право виставити коригуючий рахунок з урахуванням змінення курсу гривні до ОСОБА_3, встановленого НБУ на дату зарахування платежу. Сума, вказана у коригуючому рахунку, перерахунку в подальшому не підлягає. Остаточною ціною на поставлену продукцію є ціна, сформована в коригуючому рахунку, відносно зміни курсу НБУ (п.4.5. специфікації).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за накладною від 04.11.2014 року він поставив відповідачу товар на загальну суму 370 901,10 грн., для оплати якого відповідачу було виставлено рахунок від 04.11.2014 року, який відповідач повинен був оплатити на умовах п.4.3 Специфікації № 2. Відповідач отриманий товар оплатив частково у лютому 2015 року, залишок боргу погасив у березні 2015 року. В зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 218136,55 грн. - борг (курсова різниця), 75543,29 грн. - пеня, 7963,43 грн. - 3% річних, 32454,04 грн. - інфляційні втрати.

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За видатковою накладною № 0411/1 від 04.11.2014 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 370 901,10 грн. ( арк. справи 18).

Продукція була отримана відповідачем без зауважень через представника ОСОБА_4 згідно довіреності № 6562 від 04.11.2014р. ( арк. справи 19).

Матеріали справи свідчать, що для оплати поставленої по договору продукції позивачем було виставлено відповідачу рахунок 0411/3 від 04.11.2014р. на суму 370 901,10 грн. ( арк. справи 81).

Відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, у визначений в п.4.1,4.3 Специфікації № 2 строк ( до 18.11.2014р.). вартість продукції не оплатив.

З порушенням строку відповідачем здійснено оплату продукції

- 23.02.2015р.-100 000,00 грн.;

- 12.03.2015р.-100 000,00 грн.;

- 18.03.2015р. -100 000,00 грн.;

- 24.03.2015р. - 70 901,00 грн.,

що підтверджується виписками по рахунку (арк. справи 20) та не спростовується самим відповідачем.

При цьому відповідачем не було враховано, що умовами Специфікації № 2 передбачено визначення ціни продукції відносно курсу української гривні до ОСОБА_3, а тому враховуючи п.4.2., 4.3. Специфікації та несвоєчасність оплати, відповідач при здійсненні розрахунку мав здійснити перерахунок вартості продукції відносно курсу ОСОБА_3 на кожну дату її оплати. Оскільки за період часу з 04.11.2014р. (дати поставки продукції) до 24.03.2015р. (дня проведення останньої оплати за неї) офіційний курс гривні до ОСОБА_3 зазнав змін, позивачем правомірно розрахована та заявлена до стягнення сума курсової різниці в розмірі 218 136,55 грн., яка фактично є складовою вартості продукції та має бути сплачена відповідачем.

На думку відповідача, невикористання з боку позивача права надати коригуючий рахунок до кінця березня 2015 року та факт сплати ВАТ «Полтавський ГЗК» суми, зазначеної в рахунку № 0411/3 від 4.11.2014 р., податковій накладній, свідчить про відсутність підстав для стягнення з нього курсової різниці в сумі 218 136,55 грн.

Заперечення відповідача щодо того, що розрахунок за продукцію здійснюється виключно на підставі рахунку, а перерахунок платежу можливий лише у разі коли постачальник виставить корегуючий рахунок, до кінця місяця, в якому рахунок був повністю оплачений товар, є безпідставними. Відповідач довільно, на свій розсуд тлумачить пункти Специфікації. Так, пунктом 4.3 Специфікації № 2 від 09.09.2014 року сторони передбачили «У випадку сплати рахунку по факту поставки Товару після закінчення строку його оплати платіж перераховується за курсом гривні до ОСОБА_3, встановленого на дату проведення платежу ( термін дії рахунку для оплати - З дні), при цьому Постачальник до кінця місяця, в якому рахунок був повністю оплачений Покупцем, має право виставити корегуючий рахунок з урахуванням змінення курсу гривні до ОСОБА_3 встановленого НБУ на дату зарахування платежу» .

Отже, даним пунктом Специфікації чітко визначено виключно право позивача ( а не його обов'язок) надати корегуючий розрахунок, при цьому таке право не впливає на обов'язок відповідача, у випадку допущення порушення строку оплати, здійснювати розрахунок грошових сум до сплати із врахуванням зміни курсу гривні до ОСОБА_3.

Таким чином, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем строків оплати товару, отриманого від позивача, дана обставина також не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі положень ст. 625 ЦК України на суму боргу позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 7 963,43 грн. 3% річних та 32 454,04 грн. інфляційні нарахування.

Відповідач в цій частині позову проти позовних вимог не заперечує, контррозрахунку суду не надав.

Судом перевірено розрахунки позивача за допомогою калькулятору "ЛІГА: ОСОБА_3 9.1.3". Нараховані позивачем річні та інфляційні відповідають розрахунку суду, є правильними і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 75 543,29 грн. за період з 19.11.2014р. по 19.05.2015р. з посиланням на пункт 6.3. договору.

В цій частині позову суд відмовляє в задоволенні позовних вимог враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно положень ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Пунктом 6.3 договору сторони передбачили, що у разі порушення п.4.2. Договору відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми неоплаченої продукції за кожен день прострочення.

Позивачем не взято до уваги, що в Специфікації № 2 від 9 вересня 2014 року, підписаною сторонами, було погоджено конкретні умови договору на постачання продукції, вказаної в ній. Також в Специфікації визначено інший порядок оплати продукції, який відрізняється від порядку оплати в договорі.

Специфікація і договір не містять норми, які б передбачали відповідальність покупця у вигляді пені за порушення строків оплати визначених п. 4.1. Специфікації, тоді як пункт 6.3 договору передбачає відповідальність у вигляді пені виключно за порушення п.4.2 договору, а не за порушення строків оплати.

Отже, в цій частині суд погоджується із запереченнями відповідача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 218136,55 грн. боргу (курсової різниці), 7963,43 грн. - 3% річних, 32454,04 грн. - інфляційні втрати, є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

Судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" ( вул.Будівельників, 16, Комсомольськ, Полтавська область,39802, ідентифікаційний код 00191282)) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Редуктор-комплект" (пр.Кірова, 46, оф.547,Дніпропетровськ,49000, ідентифікаційний код 38361526) 218136,55 грн. боргу, 7963,43 грн. - 3% річних, 32454,04 грн. - інфляційні втрати, 3878,31 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

3. В іншій частині відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 21.12.2015 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією