РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015Справа №910/19997/15

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "К.Ф.Імпекс"

про виселення з орендованого приміщення.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Загоровська Н.В., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» (далі - відповідач) про виселення з орендованого приміщення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2015 було порушено провадження у справі № 910/19997/15, розгляд справи призначено на 09.09.2015.

01.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 09.09.2015 представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 05.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/19997/15 позивач виконав.

У судове засідання 09.09.2015 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 05.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/19997/15 відповідач не виконав.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 09.09.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 05.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/19997/15, розгляд справи було відкладено на 08.10.2015.

02.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

Судове засідання 08.10.2015 не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2015 розгляд справи було призначено на 11.11.2015.

11.11.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про фіксування судового процесу, клопотання про недопущення зловживання правом, клопотання про відкладення розгляду справи, клопотання про залучення Київської міської ради у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та клопотання про продовження строку розгляду спору.

У судове засідання 11.11.2015 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 11.11.2015 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вказане клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні 11.11.2015 клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 11.11.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 12.10.2015, розгляд справи було відкладено на 02.12.2015.

02.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про фіксацію судового процесу та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Розглянувши у судовому засіданні 02.12.2015 клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку із його необґрунтованістю.

Представник позивача у судове засідання 02.12.2015 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 02.12.2015 не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2011 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (далі - позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «К.Ф. Імпекс» (далі - відповідач, орендар) було укладено Договір оренди №147-У(Ор)-11 (далі - Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди орендодавець на підставі рішення Київради від 29.04.2010 № 590/4028 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Героїв Дніпра" (вестибюль №2), для торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 2.3 Договору оренди передбачено, що опис технічного стану об'єкта оренди та дата його передачі орендарю, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною Договору (додаток № 1 до Договору оренди).

На виконання Договору оренди, позивачем було передано відповідачу в оренду частину переходу станції метро "Героїв Дніпра" (вестибюль № 2), загальною площею 8,2 кв.м., що підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 10.08.2011.

Строк дії Договору оренди сторони визначили у п. 9.1, а саме - договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і, відповідно до рішення Київради від 29.04.2010 № 590/4028, діє з 10.08.2011 до 08.08.2014.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний Договір оренди є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

27.08.2014 позивач направив відповідачу повідомлення вих. № 465-НЗК від 26.08.2014 про не продовження терміну дії Договору оренди з вимогою звільнити орендоване майно та передати його за актом прийому-передачі.

Отримання відповідачем зазначеного повідомлення підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого містяться в матеріалах справи.

Відповідач, в свою чергу, обов'язку щодо повернення орендованого майна позивачу не виконав, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про виселення відповідача з орендованого майна та зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 291 ГК України.

Згідно зі ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказана стаття також кореспондується зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частини другої якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Аналогічна правова позиція також викладена в п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" (далі - Постанова).

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає що позивач не є власником орендованого майна, не є уповноваженою особою власника і взагалі не має жодного відношення до спірного майна для того щоб порушувати питання про виселення відповідача з цього приміщення.

Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 Постанови підприємства державної форми власності мають право бути орендодавцями, як правило, тільки щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 кв. м, а для того, щоб підприємство мало право передати в оренду структурний підрозділ (філію, цех, дільницю) або нерухоме майно (будівлю, споруду, приміщення) площею понад 200 кв. м, воно (підприємство) повинно одержати дозвіл Фонду державного майна України, його регіонального відділення, представництва. Якщо майно перебуває у власності Автономної Республіки Крим або у комунальній власності, то такий дозвіл може бути наданий органом, зазначеним в абзаці третьому статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". З урахуванням приписів частини п'ятої статті 16, підпункту 1 пункту "а" статті 29 і частини п'ятої статті 60 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні", а також абзацу третього статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" господарські суди, вирішуючи питання щодо права орендодавця самостійно, без відповідного рішення ради, передавати в оренду майно, належне до комунальної власності, мають виходити з кола його повноважень, передбачених положеннями про таких орендодавців, затвердженими у встановленому порядку радою. При цьому слід також враховувати, що орендодавець здійснює свої повноваження тільки за наявності рішення ради і не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної власності в оренду, якщо інше не передбачено положенням про нього.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Як вбачається зі Статуту позивача в редакції чинній на дату укладення Договору оренди, предметом діяльності підприємства є, зокрема надання в оренду приміщень, обладнання іншим підприємствам, установам та організаціям.

Відповідно до п. 5.6 Статуту позивача він має право з дозволу власника або уповноваженого ним органу здавати в оренду, надавати іншим підприємствам, організаціям та установам безоплатно в тимчасове користування або в позику належні йому будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар, а також списувати їх з балансу в установленому порядку.

В пункті 2.4 Договору оренди зазначено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі позивача.

Крім того, відповідно до п. 1.1 Договору оренди позивач передав відповідачу в оренду зазначене орендоване майно на підставі рішення Київради від 29.04.2010 № 590/4028.

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції місцевих рад відноситься зокрема прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Частиною 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом встановлено, що на час звернення позивача з позовом до суду Договір оренди припинив свою дію, у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено. Отже, позивачем доведено належними доказами, а відповідачем не спростовано факту припинення договірних відносин між сторонами за Договором оренди.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов'язку звільнити орендоване майно після спливу строку дії Договору оренди, вимога позивача про виселення відповідача з орендованого майна є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Як наслідок, задоволенню також підлягають вимоги позивача про зобов'язання відповідача демонтувати належні йому тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски орендаря) та повернути орендоване майно за актом приймання-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 3, квартира 13, ідентифікаційний код 25638554) з нерухомого майна (частини вестибюлю (переходу), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 3, квартира 13, ідентифікаційний код 25638554) згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: м. Київ, станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль № 2), загальною площею 8,2 м кв.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 3, квартира 13, ідентифікаційний код 25638554) демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 3, квартира 13, ідентифікаційний код 25638554) та знаходяться за адресою: м. Київ, станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль № 2), загальною площею 8,2 м. кв. та повернути нерухоме майно (частини вестибюлю (переходу) згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: м. Київ, станція метро «Героїв Дніпра» (вестибюль № 2), загальною площею 8,2 м кв. Комунальному підприємству "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35, ідентифікаційний код 03328913) за актом приймання-передачі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «К.Ф.Імпекс» (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 3, квартира 13, ідентифікаційний код 25638554) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35, ідентифікаційний код 03328913) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн 00 коп.

Повне рішення складено 10.12.2015.

Суддя О.В. Нечай