ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа № 909/350/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Кузь В.Л.

судді Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши матеріали апеляційної скарги б/н від 08.07.15 ОСОБА_2 господарства Фруктово-Трейд, с. Григорів, Рогатинський район, Івано-Франківська область

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15

у справі №909/350/15

за первісним позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання Сокол, м. Харків

до відповідача ОСОБА_2 господарства Фруктово-Трейд, с. Григорів, Рогатинський район, Івано-Франківська область

про стягнення боргу за неналежне виконання умов договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.2013 року у розмірі 601532,89 грн., з яких: 376395 грн. основного боргу, 58635, 89 грн. пені, 91418,50 грн. штрафу, 68924,83грн. інфляційних втрат, 5977,83 грн. 3% річних

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 господарства Фруктово-Трейд, с. Григорів, Рогатинський район, Івано-Франківська область

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Завод елеваторного обладнання Сокол, м. Харків

про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 03.07.14 до договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13

за участю представників сторін:

від позивача за первісного позову не зявився;

від відповідача за первісного позову ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 18.05.15).

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/350/15 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Данко Л.С. та Орищин Г.В.

У звязку з перебуванням судді Данко Л.С. та судді Орищин Г.В. у відпустці розпорядженням голови суду від 20.07.15 внесено зміни у склад судової колегії по справі № 909/350/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Зварич О.В. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.15 розгляд апеляційної скарги відкладався на 30.09.15.

У звязку з перебуванням судді Мирутенко О.Л. на лікарняному розпорядженням голови суду від 30.09.15 внесено зміни у склад судової колегії по справі № 909/350/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Зварич О.В. та Данко Л.С.

Відповідно до п. 3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11№ 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у разі зміни складу суду розгляд справи починається заново.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.09.15 розгляд апеляційної скарги відкладався на 21.10.15.

У звязку з перебуванням судді Зварич О.В. у відрядженні розпорядженням в.о. голови суду від 21.10.15 внесено зміни у склад судової колегії по справі № 909/350/15, сформувавши її у наступному складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Гриців В.М. та Данко Л.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.10.15 розгляд апеляційної скарги відкладався на 18.11.15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.11.15 розгляд апеляційної скарги відкладався на 09.12.15.

У звязку з перебуванням судді Данко Л.С. у відпустці розпорядженням голови суду внесено зміни у склад судової колегії по справі № 909/350/15, сформувавши її в наступному складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Гриців В.М. та Галушко Н.А.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15 у справі № 909/350/15 (суддя Булка В.І.) позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 господарства «Фруктово-Трейд» на користь ТОВ «Завод елеваторного обладнання «Сокол» 375 585 грн. основного боргу, 5 860,47грн. - 3% річних, 68 924,83грн. інфляційних втрат, 56 013,10грн. пені, 91 418,50грн. штрафу, 11 956,07грн. судового збору. Відмовлено в стягненні з відповідача 810,00грн. основного боргу, 117,36грн. - 3% річних, 2 622,79грн. пені. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 03.07.14 до договору поставки обладнання і виконання робіт №46/13 від 28.05.13.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15 у справі № 909/350/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні первісного позову в частині вимог про стягнення неустойки у звязку зі спливом строку позовної давності, та задоволити зустрічний позов в частині визнання недійсною додаткової угоди № 2 до договору № 46/13 від 28.05.13 з моменту її укладання, а також просить суд розстрочити сплату заборгованості в розмірі 375 585 грн. рівними частинами на шість місяців, починаючи з вересня.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі як підстави скасування оскаржуваного рішення визначає, що суд першої інстанції при прийнятті цього рішення не врахував, що закінчення строку дії договору поставки обладнання і виконання робіт від 28.05.13 (згідно з п. 8.3. договору термін його дії до 31.12.13) унеможливило внесення змін до цього договору шляхом укладення оспорюваної додаткової угоди від 03.07.14.

Окрім цього, скаржник вказує на те, що суд надав невірну оцінку обставинам справи та не застосував ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки реальними збитками позивача є інфляційні втрати на суму 68 924,83 грн., натомість сума штрафних санкцій є значно завищеною в порівняні з сумою реальних збитків (інфляційних втрат).

Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не застосував п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України щодо зменшення суми неустойки (штрафу та пені), яка стягнута з відповідача оспорюваним рішенням.

03 серпня 2015 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін з підстав його законності та обґрунтованості.

17 листопада 2015 року на адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача надійшло клопотання про можливість розгляду апеляційної скарги без участі уповноваженого представника.

18 листопада 2015 року представник відповідача подав на розгляд суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до розміру інфляційних втрат позивача.

09 грудня перед початком судового засідання представник відповідач подав контррозрахунок штрафних санкцій у даній справі.

Присутній представник відповідача у судових засіданнях навів свої доводи та міркування з приводу поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 85 та ч.1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 09.12.15 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне:

ТОВ «Завод елеваторного обладнання «Сокол» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 господарства «Фруктово-Трейд» про стягнення 376 395,00грн. боргу, 58 635,89грн. пені, 91 418,50 грн. штрафу, 68 924,83грн. інфляційних втрат, 5 977,83грн.- 3% річних.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції Фермерське господарство «Фруктово-Трейд» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з зустрічною позовною заявою до ТОВ «Завод елеваторного обладнання «Сокол» про визнання недійсною додаткової угоди № 2 до договору № 4613 від 28.05.13 з моменту її укладення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 28.05.13 між ТОВ «Завод елеваторного обладнання «Сокол» (підрядник) та ОСОБА_2 господарством «Фруктово-Трейд» (замовник) було укладено договір поставки обладнання і виконання робіт № 46/13, відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов'язався поставити (передати у власність) металоконструкції та обладнання і провести монтаж та пуско - налагоджувальні роботи зазначеного обладнання на території замовника (відповідача) за адресою: Львівська область, Жидачівський район, село Новосільці, та здати їх замовнику (відповідачу) у встановлені строки, а замовник (відповідач) - прийняти обладнання та виконані роботи відповідно до умов договору та оплатити їх.

Повний перелік обладнання, склад та обсяги робіт, які будуть виконуватись за даним договором узгоджуються сторонами в додатках, які є невід'ємною частиною договору. Склад та обсяги робіт, а також перелік обладнання, що поставляється, можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт за вимогою сторін шляхом підписання додаткових угод (п.п. 1.2,1.3 договору).

Згідно п.п.2.4 - 2.6 договору, розрахунок за обладнання, що поставляється, виконується шляхом передоплати в розмірі 100% поетапно: авансовий платіж в розмірі 50% від вартості обладнання виконується замовником протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору. Авансовий платіж остаточних 50% вартості обладнання виконується замовником протягом трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження. Оплата здійснюється до фактичного відвантаження обладнання. Розрахунок за виконані роботи замовник виконує протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту здачі - приймання виконаних робіт по монтажу одиниці або групи обладнання. Остаточний розрахунок замовник виконує протягом одного банківського дня з моменту підписання акту виконання пуско - налагоджувальних робіт.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.13, а в частині взаєморозрахунків та виконання робіт - до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за даним договором (п.8.4 договору).

До зазначеного вище договору 28.05.13 сторонами укладено ряд додатків, а саме: №1 ,№2,№3,№4,№5,№6,№7,№10,№11,№12,№13,№14,№15,№16.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки обладнання і виконання робіт від 28.05.13, позивач поставив, а відповідач прийняв обладнання на загальну суму 1 371 145 грн., а також виконані позивачем роботи на суму 285 250 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями довіреностей, товаро - транспортних накладних, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), що підписані представниками сторін без зауважень.

Як зазначає позивач, відповідач частково виконав свої зобов'язання, а саме оплатив отримане обладнання та виконані роботи на суму 1 280 000 грн., що слугувало підставою для виникнення у нього перед позивачем боргу в розмірі 376 395 грн.

Відповідно до матеріалів справи, 16.07.13 між сторонами підписано додаткову угоду до договору № 46/13 на оренду опалубки, відповідно до якої підрядник зобов'язався передати замовникові, а замовник прийняти в строкове платне користування майно (оренду), визначене в цьому договорі, а також сплачувати підрядникові плату за користування майном (п.1.1).

Передання майна в оренду здійснюється сторонами за актом приймання-передачі (п.3.1 договору).

Як підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі: від 16.07.13 та від 29.04.14, додатку №13А від 16.07.13 (перелік майна, що передається в оренду), позивач передав, а відповідач прийняв майно (опалубку) в строкове платне користування.

Для врегулювання взаємовідносин між замовником та підрядником, 03.07.14 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору № 46/13 від 28.05.13, якою визначено строки погашення існуючого станом на 03.07.14 боргу замовника перед підрядником у розмірі 523 605 грн., а саме:

перша частина боргу у розмірі 170 000 грн. сплачується до 31.08.14;

друга частина боргу у розмірі 175 000 грн. сплачується до 30.09.14;

третя частина боргу у розмірі 178 605 грн. сплачується до 31.10.14.

Пунктами 2,3 додаткової угоди № 2 визначено розмір штрафних санкцій за порушення замовником строків сплати боргу: за кожен день прострочення сплати боргу (або будь - якої з його частин) замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. У разі прострочення сплати будь - якої з частин боргу більше ніж на 20 календарних днів замовник сплачує підряднику штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

В зв'язку з продовженням робіт по договору в п. 8.4 внесено зміни по строку дії договору і викладено цей пункт в наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.14, а в частині взаєморозрахунків, виконання робіт - до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за даною угодою».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання умов додаткової угоди 01.09.14 сплатив 170 000 грн. боргу, 27.10.14 сплатив 50 000 грн. та 09.02.15 - 50 000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача за 01.09.14, платіжними дорученнями №№ 133, 35 від 27.10.14 та від 09.02.15 відповідно.

За таких обставин, загальна сума несплаченого боргу за додатковою угодою № 2 від 03.07.14 становить 253 605 грн.

Представник позивача стверджує, що після підписання між сторонами додаткової угоди №2 від 03.07.14 позивачем відвантажено відповідачу обладнання на суму 28 050 грн. та виконано роботи на суму 94 740 грн. (всього 122 790 грн.), що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 21.08.14 №№ СК-0000134-140 та видатковою накладною № СК-0000202 від 21.08.14, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (а.с. 53, а.с.63-69).

Позивач направив відповідачу лист - претензію № 501 від 23.10.14 з вимогою погасити борг. Відповідачем даний лист отримано, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 24.10.14, копія якого міститься в матеріалах справи.

Проте, дана вимога залишена відповідачем без належного реагування.

Згідно з ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст.174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином та своєчасно свої зобовязання за укладеним договором поставки обладнання і виконання робіт № 46/13 від 28.05.13 в частині оплати вартості поставленого товару та прийнятих послуг на суму 122 790 грн. та свої зобовязання за додатковою угодою № 2 від 03.07.14 щодо погашення сум боргу в розмірі 253 605 грн. у передбачені угодою строки, що слугувало підставою для виникнення в нього боргу на загальну суму розмірі 375 585 грн.

Разом з тим, як вбачається з наявних у матеріалах справи додаткових пояснень у справі, акту звірки взаєморозрахунків з 01.01.13 по 09.04.15, відповідач повністю визнає позовні вимоги позивача та підтверджує наявність у нього неоплаченої суми боргу по договору № 46/13 від 28.05.13 у розмірі 375 585 грн. (а.с. 124).

Разом з цим, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідач заперечив, що поставка товару відповідно до видаткової накладної № СК-0000202 від 21.08.14 відбулася на виконання умов договору № 46/13 від 28.05.13. Проте, як вбачається з наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії видаткової накладної № СК-0000202 від 21.08.14 (а.с. 53), в графі «Підстава» зазначено «Договір № 46/13 від 28.05.13». Дана видаткова накладна підписана представниками сторін без застережень та скріплена відповідними печатками.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 375 585 грн. та відповідно щодо висновку суду про відмову в позові в частині стягнення 810 грн.

Крім позовних вимог щодо стягнення сум боргу, позивачем також було заявлено до стягнення штраф, пеню, інфляційні втрати та 3 % річних, за порушення строків сплати боргу та за порушення грошового зобов'язання на підставі ст.625 ЦК України, які відповідно до його розрахунку, доданого до позовної заяви та розгорнутого розрахунку, становлять:

5977,83 грн. 3 % річних, за період з 23.08.14 по 23.03.15;

68 925,67 грн. інфляційні втрати за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року;

58 635,89 грн. пені за період з 23.08.14 по 23.03.15;

91 418,50 грн. штрафу (а.с.а.с. 10-12, 89-91).

Щодо часткового задоволення місцевим господарським судом позовних вимог в частині стягнення з відповідача 56 013,10 грн. пені, 91 418,50 грн. штрафу, 68 924,83 грн. інфляційних втрат та 5 860,47 грн. - 3 % річних, судова колегія зазначає наступне:

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, у т.ч. неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття, згідно з яким неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до змісту ст. 230 ГК України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13 № 14).

Пунктами 2,3 додаткової угоди № 2 до договору № 46/13 від 03.07.14 визначено розмір штрафних санкцій за порушення замовником строків сплати боргу: за кожен день прострочення сплати боргу (або будь - якої з його частин) замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. У разі прострочення сплати будь - якої з частин боргу більше ніж на 20 календарних днів замовник сплачує підряднику штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

Пунктом п. 5.2. договору поставки обладнання та виконання робіт № 46/13 від 28.05.13 сторони погодили, що при простроченні оплати згідно п. 2.5, п. 2.6. договору замовник сплачує підряднику в беззастережному порядку пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. При заборгованості замовника перед підрядником більш ніж на 20 днів замовник сплачує штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості.

Судом апеляційної інстанції перевірено правильність проведеного позивачем розрахунку штрафу в розмірі , нарахованого на підставі п. 3 додаткової угоди та п. 5.2. договору, виходячи з суми боргу в розмірі 122 790 грн. (122 790 грн. * 25%) та 303 605 грн. (303 605 грн. * 20 %) і встановлена його правильність.

Як зазначалося вище, відповідно до умов договору № 46/13 від 28.05.13, розрахунок за обладнання, що поставляється, виконується шляхом передоплати в розмірі 100% поетапно: авансовий платіж в розмірі 50% від вартості обладнання виконується замовником протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору. Авансовий платіж остаточних 50% вартості обладнання виконується замовником протягом трьох банківських днів з моменту повідомлення підрядником замовника про готовність обладнання до відвантаження; розрахунок за виконані роботи замовник виконує протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту здачі - приймання виконаних робіт по монтажу одиниці або групи обладнання.

Також, як вбачається з матеріалі справи, позивач після укладення додаткової угоди № 2 від 03.07.14 здійснив поставку обладнання відповідно до видаткової накладної № СК-0000202 від 21.08.14 на суму 28 050 грн. на підставі договору № 46/13 від 28.05.13 без отримання від покупця (відповідача) авансового платежу за умовами п. 2.4. цього договору, на свій страх та ризик, а відповідач в свою чергу прийняв цей товар без застережень. А відтак, відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний був оплатити товар після його прийняття, що останнім не було зроблено.

Проте, при проведенні розрахунку трьох процентів річних, інфляційних та пені, суд апеляційної інстанції не вправі виходити за межі періоду, з якого позивач почав обрахунок цих нарахувань.

Щодо початку періоду, протягом якого боржник (відповідач) вважається таким, що прострочив виконання взятого на себе договірного зобовязання по оплаті вартості отриманих від позивача послуг, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт від 21.08.15, судова колегія зазначає наступне:

Відповідно до п. 2.5. договору № 46/13 від 28.05.13, на підставі якого були надані послуги, розрахунок за виконані роботи замовник виконує протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту здачі - приймання виконаних робіт по монтажу одиниці або групи обладнання. Остаточний розрахунок замовник виконує протягом одного банківського дня з моменту підписання акту виконання пуско - налагоджувальних робіт. Проте, акти виконання пуско - налагоджувальних робіт в матеріалах справи відсутні та, як зазначив відповідач за первісним позовом, між сторонами не підписувалися. Разом з цим, такі акти і не були додані позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ст. 67 Кодексу законів про працю України у випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого. З врахуванням того, що 24.08.14 день незалежності України, припав на неділю, то вихідний день переноситься на наступний після святкового, тобто 25.08.14 це вихідний день.

Як вбачається з матеріалів справи, акти здачі - приймання виконаних робіт №СК-0000134-140 підписані між сторонами 21.08.15 на суму 94 740 грн. Таким чином, строк оплати цих робіт відповідно до умов договору виник у відповідача з 27.08.15 (протягом трьох банківських днів з моменту підписання акту здачі - приймання виконаних робіт), з врахуванням того, що 24 та 25 серпня є вихідним та святковим днями, а не з 23.08.14, як зазначив позивач.

Розглянувши матеріали справи та враховуючи вищенаведені висновки суду, судова колегія здійснила розрахунок розміру інфляційних втрат, пені та 3 % річних, відповідно до якого за несвоєчасне виконання договірного обовязку та обовязку по сплаті вартості отриманого товару, прийнятих послуг та погашення суми боргу у передбачені додатковою угодою від 03.07.14 , строки, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню 63 471,52 грн. пені, 67 983,20 грн. інфляційних втрат та 5 935,55 грн. 3 % річних. Натоміть, враховуючи, процесуальну неможливість суду вийти за межі позовних вимог, первісний позов щодо стягнення 58 635,89 грн. пені підлягає задоволенню (даний розмір пені був заявлений позивачем в позовній заяві).

При цьому, було враховано, що банківський день робочий день, протягом якого банк здійснює банківські операції. У системі електронних платежів національного банку України він позначається календарною датою як проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, повязані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через систему електрон них платежів національного банку України, за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків (філій) у територіальному управлінні на ту саму дату (Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29.09.09 № 580).

Щодо зустрічної позовної вимоги про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди № 2 до договору № 46/13 від 28.05.13, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на наступне:

Як на підставу зустрічних позовних вимог позивач зазначає про те, що додаткова угода № 2 від 03.07.14 до договору № 46/13 від 28.05.13 була укладена не добровільно, а під тиском первісного позивача у звязку з погрозами останнього припинити постачання обладнання та виконувати роботи, якщо первісний відповідач не погодиться сплатити суму заборгованості або укласти оспорювану додаткову угоду.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1), а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як правильно зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, додаткова угода № 2 від 03.07.14 до договору № 46/13 від 28.05.13, про визнання недійсною якої ФГ «Фруктово Трейд» звернулося до суду 12.05.15 (після звернення з позовом до суду про стягнення з нього заборгованості, яка виникла на підставі договору № 46/13 від 28.05.13), підписана представниками сторін та скріплена їх печатками. Разом з тим, спірною додатковою угодою визначено строки погашення існуючого станом на 03.07.14 боргу відповідача у розмірі 523 605 грн. у три етапи.

За умовами оспорюваної додаткової угоди ця угода набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення підписів печатками, та є невід'ємною частиною договору.

Твердження позивача за зустрічним позовом про укладення додаткової угоди № 2 від 03.07.14 під тиском та внаслідок погроз відповідача за первісним позовом припинити постачання обладнання та виконання робіт є голослівними та не підтверджені письмовими доказами.

Разом з тим слід зазначити, що умови додаткової угоди від 03.07.14 були частково виконані відповідачем, а саме сплачено на рахунок позивача 100 000 грн. відповідно до платіжних доручень №№ 133, 35 від 27.10.14 та від 09.02.15 на виконання умов саме цієї додаткової угоди, яка вказана в графі «Призначення платежу».

Стосовно посилань скаржника на те, що закінчення строку дії договору поставки обладнання і виконання робіт від 28.05.13 (згідно з п. 8.3. договору термін його дії до 31.12.13) унеможливило внесення змін до цього договору шляхом укладення оспорюваної додаткової угоди від 03.07.14, суд апеляційної інстанції зазначає, що за умовами договору від 28.05.13 він діяв до повного виконання сторонами всіх зобовязань в частині взаєморозрахунків та виконання робіт за цим договором.

Разом з тим, слід зазначити, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач відмовився від апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15 у справі № 909/350/15 в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди № 2 до договору № 46/13 від 28.05.13, зазначивши про це в листі, поданому суду апеляційної інстанції під назвою: «До апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15 у справі № 909/350/15» (а.с. 186-189).

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що додатковою угодою по суті було зменшено розмір штрафу з 25 % до 20 % від суми несплаченого боргу, що є на користь позивача за зустрічним позовом.

Щодо клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення пені, то Львівський апеляційний господарський суд зазначає наступне:

Як роз'яснено в п.3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Як правильно зазначено місцевим господарським судом відповідач в обґрунтування своїх вимог щодо зменшення розміру штрафних санкцій в 10 разів, які підлягають стягненню на користь позивача, не надав жодних документів, які б підтверджували неможливість вчасного виконання ним зобов'язання, тобто не навів виключних та виняткових обставин, які б давали підстави для зменшення розміру пені та штрафу. Посилання відповідача на те, що фінансовий стан ОСОБА_2 господарства потребує немалих фінансових надходжень для продовження процесу виробництва та реалізації продукції, а також покриття наявних боргових зобовязань перед кредитором, не є такими винятковими обставинами.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення 375 585 грн. рівними частинами на шість місяців, починаючи з вересня в розмірі 62 597,50 грн., в задоволенні якого судом першої інстанції було відмовлено, судова колегія зазначає про правомірний висновок суду першої інстанції щодо цього, оскільки відповідач як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного провадження (заявляючи клопотання про розстрочку) не подав жодних доказів на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Подана відповідачем довідка про фінансовий стан господарства не підтверджує наявність обставин, які є виключними, в розумінні ст. 121 ГПК України.

Стосовно доводів скаржника про необхідність відмови в задоволенні первісного позову в частині стягнення неустойки (пені та штрафу) у звязку з спливом позовної давності, оскільки зобовязання по сплаті 50 % протягом трьох банківських днів з моменту укладення договору повинно було бути виконане до 01.05.13, а щодо інших 50 % - остання видаткова накладна датована 31.03.13, судова колегія зазначає, що нарахування позивачем пені та штрафу здійснене за несвоєчасне виконання відповідачем умов додаткової угоди від 03.07.14 в частині сплати суми боргу у передбачені строки, а не за невиконання взятого на себе договірного обовязку по оплаті вартості отриманого товару та наданих послуг до 03.07.14.

Разом з цим, розрахунок пені та штрафу, здійснений Львівським апеляційним господарським судом з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України та ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду підлягає частковій зміні.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу б/н від 08.07.15 ОСОБА_2 господарства Фруктово-Трейд, с. Григорів, Рогатинський район, Івано-Франківська область задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.15 у справі № 909/350/15 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 господарства "Фруктово-Трейд", вул. Д.Галицького,2, с. Григорів, Рогатинський район, Івано-Франківська область, 77053 (код ЄДРЮОФОП 37322554, р/р791 в ПАТ "Кредобанк", м. Львів, МФО 325365) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол", вул.Шевченка,111, м. Харків (код ЄДРЮОФОП 30991072, п/р6300 в ПАТ "УКРСИББАНК" м. Харків, МФО 351005) - 375 585,00 грн. основного боргу, 5 935,55 грн. - 3% річних, 67 983,20 грн. інфляційних втрат, 58 635,89 грн. пені, 91 418,50грн. штрафу, 11 991,16 грн. судового збору».

3. В решті рішення суду залишити без змін.

4. Стягнути з ОСОБА_2 господарства "Фруктово-Трейд", вул. Д.Галицького,2, с. Григорів, Рогатинський район, Івано-Франківська область, 77053 (код ЄДРЮОФОП 37322554, р/р791 в ПАТ "Кредобанк", м. Львів, МФО 325365) на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Завод елеваторного обладнання "Сокол", вул.Шевченка,111, м. Харків (код ЄДРЮОФОП 30991072, п/р6300 в ПАТ "УКРСИББАНК" м. Харків, МФО 351005) 17,56 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Місцевому господарському суду видати накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 16.12.15.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Галушко Н.А.