ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.15р. Справа № 904/8921/15

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Одеса

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Новомсковськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у сумі 213 464, 61 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3 дов. б/н від 12.11.2015р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 182 439,84 грн. - основного боргу, 29 540,26 грн. - пені, 1 484,51 грн. - 3% річних за договором купівлі-продажу № 100/14 від 12.05.2014р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, явку повноважного представника в судові засідання, призначені для розгляду справи, не забезпечив, про дату, час і місце проведення судових засідань відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи, у тому числі підтвердженим витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34).

З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду надсилались Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, зазначеною в позовній заяві та документах, доданих до матеріалів справи.

Від відповідача конверт з ухвалами повернувся на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Таким чином, судом у повному обсязі виконано приписи Господарського процесуального кодексу України щодо повідомлення сторін про дату та час судового засідання у справі шляхом направлення ухвал рекомендованими листами на адресу відповідача.

При цьому, ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку ухвали суду (відмова від її прийняття, нез'явлення до поштового відділення після одержання повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа), не дає суду підстав вважати що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в господарському суді.

Враховуючи, що розгляд справи обмежений двохмісячним строком, суд вважає за можливе прийняття рішення відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 26.10.2015р. розгляд справи відкладався на 17.11.2015р., 17.11.2015р. відкладався на 08.12.2015р.

Ухвалою суду від 17.11.2015р. строк розгляду справи продовжено на 15 днів до 21.12.2015р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 08.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - відповідач, покупець) укладений договір купівлі-продажу товару № 100/14 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець приймає на себе зобов'язання продати, а покупець прийняти та оплатити непродовольчу продукцію, переважно автомобільного призначення (ділі - товар).

Кількість, асортимент, ціна та порядок розрахунків встановлюється виходячи з з умов договору (та/або додатків до договору) (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 1.3. Договору додатками до договору є, в тому числі, видаткові (товарні) накладні, Акти звірки, прайс-листи (специфікації), та/або інші документи, узгоджені між сторонами в якості додатків або змін до договору.

Поставка конкретної партії товару здійснюється на підставі замовлення покупця (п. 2.1. Договору).

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що замовлення надаються продавцю через електронну пошту, факсимільним зв'язком, або іншим способом зв'язком, який зобов'язує фіксування замовлення двома сторонами.

По прийманню товару, покупець (або його уповноважена особа) зобов'язаний підписати видаткову (товарну) накладну, а у разі розбіжностей в кількості, якості скласти, з продавцем (його уповноваженою особою або перевізником), Акт розбіжностей (типова форма, додається до договору, далі по тексту - Акт) та передати документи представнику продавця (п. 3.2. Договору).

У відповідності до п. 5.1. Договору ціна партії товару визначається в накладній.

Згідно п. 5.2. Договору сума договору складається як додаток всіх поставок за період дії зобов'язань.

Акт звіряння, при відсутності накладних, є документом, який підтверджує поставку та заборгованість (п. 5.6. Договору).

Підпунктом 5.7.2. Договору встановлена відстрочка платежу: 30 календарних днів від дати кожної поставленої партії товару.

Цей договір складено у двох справжніх примірниках, по одному для кожної сторони та діє 1 рік з моменту його підписання сторонами. У випадку якщо ні одна зі сторін не заявляє про його припинення за 1 місяць до закінчення дії договору, договір вважається пролонгованим на тих самих умовах на наступний рік і так далі (п. 8.6. Договору).

Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі здійснив поставку товару, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 17-24, 45), які підписані повноважними представниками сторін без зауважень.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково в наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 8 368,80 дол. США.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Пунктом 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову (пункт 4 частини першої статті 55 ГПК).

При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами.

У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

За змістом згаданого припису пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви у національній валюті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір").

На підставі викладеного, 8 368,80 дол. США, станом на 01.09.2015р., еквівалентні 182 439,84 грн.

Враховуючи, що відповідачем за отриманий товар грошові кошти у сумі у сумі 8 368,80 дол. США, які еквівалентні 182 439,84 грн. не оплачено, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про задоволення спору на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

03.04.2015р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 3/04 з вимогою оплати суму боргу (а.с. 26-27).

25.05.2015р. позивачем та відповідачем підписано Акт звірки відповідно до якого сума боргу складає 8 368,80 дол. США (а.с. 29-30).

Відповідачем 03.06.2015р. на адресу позивача направлено гарантійний лист, в якому відповідач обіцяє оплатити суму боргу до 10.10.2018р. (а.с. 31).

З врахуванням викладеного, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 182 439.84 грн. (еквівалентні - 8 368,80 дол. США).

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 29 540,26 грн. та 3 % річних - 1 484,51 грн. за період з 26.05.2015р. по 01.09.2015р.

Відповідно до п. 6.1. Договору за несвоєчасний розрахунок, виключаючи суми передоплати, покупець зобов'язаний виплатити продавцю пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки пені та 3% річних, суд прийшов до висновку, що позивачем невірно встановлено період прострочення за який необхідно нараховувати штрафні санкції та невірно визначені суми на які необхідно рахувати пеню та 3% річних.

Відповідно до п. 8.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 N 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Суми пені та 3% річних необхідно нараховувати по кожній накладній окремо та наступним чином:

1) по видатковій накладній № 5755 від 13.06.2014р. на суму 3 060,29 дол. США:

- пеня за період з 14.07.2014р. по 13.01.2015р. складає 399,77 дол. США, які еквівалентні 8 714,99 грн.,

- 3% річних за період з 14.07.2014р. по 01.09.2015р. - 104,39 дол. США, які еквівалентні 2 275,70 грн.;

2) по видатковій накладній № 5756 від 13.06.2014р. на суму 1 995,00 дол. США:

- пеня за період з 14.07.2014р. по 13.01.2015р. складає 260,61 дол. США, які еквівалентні 5 681,30 грн.,

- 3% річних за період з 14.07.2014р. по 01.09.2015р. - 68,05 дол. США, які еквівалентні 1 483,43 грн.;

3) по видатковій накладній № 9114 від 05.09.2014р. на суму 331,50 дол. США:

- пеня за період з 06.10.2014р. по 06.04.2015р. складає 57,98 дол. США, які еквівалентні 1 263,96 грн.,

- 3% річних за період з 06.10.2014р. по 01.09.2015р. - 9,02 дол. США, які еквівалентні 198,64 грн.;

4) по видатковій накладній № 9722 від 19.09.2014р. на суму 1 158,66 дол. США:

- пеня за період з 20.10.2014р. по 20.04.2015р. складає 218,21 дол. США, які еквівалентні4 756,98 грн.,

- 3% річних за період з 20.10.2014р. по 01.09.2015р. - 30.19 дол. США, які еквівалентні 658,14 грн.;

5) по видатковій накладній № 10322 від 03.10.2014р. на суму 828,84 дол. США:

- пеня за період з 03.11.2014р. по 03.05.2015р. складає 165,86 дол. США, які еквівалентні 3 615,75 грн.,

- 3% річних за період з 03.11.2014р. по 01.09.2015р. - 20.64 дол. США, які еквівалентні 449,95 грн.;

6) по видатковій накладній № 13461 від 22.12.2014р. на суму 994,51 дол. США:

- пеня за період з 22.01.2015р. по 22.06.2015р. складає 269,58 дол. США, які еквівалентні 5 876,84 грн.,

- 3% річних за період з 21.01.2015р. по 01.09.2015р. - 18,23 дол. США, які еквівалентні 397,41 грн.

Загальна сума пені складає 1 372,01 дол. США, які еквівалентні 29 909,82 грн., загальна сума 3% річних - 250,52 дол. США, які еквівалентні 5 461,34 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, у зв'язку з чим стягненню підлягають суми заявлені позивачем, а саме пеня у сумі 29 540,26 грн. та 3% річних - 1 484,51 грн.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з положень ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 182 439,84 грн., пені - 29 540,26 грн., 3% річних - 1 484,51 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) 182 439,84 грн. (сто вісімдесят дві тисячі чотириста тридцять дев'ять грн. 84 коп.) - основного боргу, 29 540,26 грн. (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот сорок грн. 26 коп.) - пені, 1 484,51 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири грн. 51 коп.) - 3% річних, 3 201,97 грн. (три тисячі двісті одна грн. 97 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 10.12.2015р.

Суддя Н.Г. Назаренко