номер провадження справи 6/180/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015 Справа № 908/5874/15

Господарський суд Запорізької області у складі судді Місюри Людмили Сергіївни, при секретарі Авраменко К.В., розглянувши матеріали справи

За позовом Приватного підприємства Електрофарфор 2000 (03110, м. Київ, вул. Пироговського, 19, корп. 6, оф. 22)

До Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

Про стягнення 233 284 грн. 98 коп.

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 дов. № 25 від 29.10.2015р.

Від відповідача: ОСОБА_2 дов. № 552 від 01.12.2015р.

В С Т А Н О В И В :

Позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача, на підставі договору про закупівлю товарів № 480215 від 18.02.2015р., заборгованість за поставлений товар в сумі 232463 грн. 40 коп., пеню в сумі 6165 грн. 06 коп., 3% річних за період з 12.10.2015р. по 24.11.2015р. в сумі 840 грн. 69 коп.

Позивач зменшив позовні вимоги, остаточно просить стягнути з відповідача на користь позивача, на підставі договору про закупівлю товарів № 480215 від 18.02.2015р., заборгованість за поставлений товар в сумі 232 463 грн. 40 коп., 3% річних за період з 13.10.2015р. по 24.11.2015р. в сумі 821 грн. 58 коп.

Крім цього, позивач в судовому засіданні надав суду письмові пояснення, де вказав, що в позовній заяві була допущена описка, фактично відповідачу було поставлено товару на суму 464 926 грн. 80 коп.

Заяви позивача приймаються судом, оскільки заявлені відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позивач надав суду письмові пояснення, де вказав наступне: пакет супровідних документів передбачених п. 5.3 договору (в тому числі акт приймання-передачі товару та рахунок-фактура) позивачем було передано відповідачеві разом із партією товару в момент приймання передачі, тобто 13 серпня 2015 року. Стосовно зобов'язання позивача надати докази направлення (вручення) відповідачеві акту приймання-передачі товару та рахунок-фактури, позивач повідомляємо, що такими доказами є видаткова накладна та акт приймання-передачі товару підписані 13 серпня 2015 року сторонами без зауважень, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5.3. договору, разом із партією товару постачальник, зобов'язаний передати покупцю в момент приймання-передачі товару пакет документів, оформлених належним чином державною (українською) мовою та завірений печаткою підприємств, а саме: акт приймання-передачі товару (видаткова накладна); товарно-транспортну накладну; рахунок-фактуру на оплату; документи що підтверджують якість та гарантійні зобов'язання. У пункті 5.7 договору сторони погодили, що під час приймання-передачі товару у питаннях, не урегульованих цим договором, сторони керуються «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», затвердженою постановою Держарбітражу від 15.06.1965 р. № П-6 зі змінами та доповненнями та «Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженою постановою Держарбітражу від 25.04.1966 р. № П-7 зі змінами та доповненнями. Відповідно до п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по кількості (№ П-6) приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції та в акті вказується, які документи відсутні. У п. 14 Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по якості (№П-7) зазначено, що приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація тощо). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість та комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні. Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. На підтвердження факту передачі товару відповідачеві, позивачем надано акти приймання-передачі товару та видаткові накладні підписані сторонами без зауважень. Відповідач при прийнятті товару не зазначив про фактичну відсутність будь-яких із супровідних документів на товар, визначених пунктом 5.3. договору. Акти про відсутність таких документів відповідно до вимог інструкцій № п-6 та № п-7 не складались. Також відповідач не звертався до позивача із вимогами про передання будь-яких із супровідних документів. Крім того, позивачем неодноразово направлялися претензії на адресу відповідача про погашення заборгованості за договором, у відповіді на одну із претензій відповідач визнає суму заборгованості, посилається на скрутне фінансове становище та просить розглянути питання відстрочення оплати поставленого товару терміном на 6 місяців починаючи саме з листопада 2015 року, жодних зауважень щодо надання документів передбачених п. 5.3 договору (в тому числі рахунків-фактур) відповідачем не зазначено. У сукупності, вищезазначене підтверджує, що всі супровідні документи відповідно до п.5.3 договору, в тому числі акт приймання-передачі товару та рахунок-фактура. були передані (вручені) відповідачеві разом із товаром в день поставки (13 серпня 2015 року). Щодо правових підстав нарахування пені та 3% річних з 12.10.2015р. з врахуванням умов п.4.1 договору, повідомляємо наступне. Як вже зазначалося вище та в позовній заяві, акт приймання-передачі товару було підписано 13 серпня 2015 року під час приймання-передачі товару на складі відповідача. Під час приймання-передачі товару уповноваженому представнику відповідача також було передано супровідні документи, в тому числі, оригінал рахунку-фактури. Пунктом 4.1 договору передбачено, що остаточний розрахунок здійснюється покупцем за фактом постачання партії після підписання обома сторонами акту приймання передачі товару з відстрочкою платежу до 60 (шістдесяти) календарних днів на підставі виставленого рахунку-фактури за кожну партію товару. Тобто, враховуючи вищезазначене, кінцевий строк розрахунку за поставлений товар закінчився 12 жовтня 2015 року. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, де вказав наступне: Розглянувши позовну заяву відповідач повідомляє, що в 2015 році ВАТ «Запоріжжяобленерго» опинилося у вкрай напруженому фінансовому становищі через несвоєчасну оплату споживачами Запорізької області за відпущену їм е/енергію. Так, станом на 01.12.2015 дебіторська заборгованість за е/енергію становила більше мільярда гривень. Така ситуація призвела до виникнення значної заборгованості ВАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок» за куповану е/енергію, і, як наслідок, систематичного застосування до нормативу відрахувань коштів на поточні рахунки коригуючих коефіцієнтів та нульового нормативу. Протягом січня - листопада 2015р. нульовий норматив відрахувань, під час дії якого до товариства взагалі не надходять кошти за відпущену е/енергію, застосовувався до товариства вже 10 разів: з 06.02.2015р. - Постанова НКРЕКП від 05.02.2015р. № 167; з 18.03.2015р. - Постанова НКРЕКП від 17.03.2015р. № 802; з 17.04.2015р. - Постанова НКРЕКП від 16.04.2015р. № 1278; з 19.05.2015р. - Постанова НКРЕКП від 18.05.2015р. № 1571; з 19 по 25.06.2015р. - Постанова НКРЕКП від 18.06.2015р. № 1773; з 24.07.2015р. - Постанова НКРЕКП від 23.07.2015р. № 2061; з 20.08.2015р. Постанова НКРЕКП від 19.08.2015р. № 2194; з 04 по 27.09.2015р. - Постанова НКРЕКП від 03.09.2015р. № 2252; з 30.09.2015р. - Постанова НКРЕКП від 29.09.2015 № 2488; з 30.10.2015р. - Постанова НКРЕКП від 29.10.2015р. № 2696. За 11 місяців 2015 сума не отриманих з поточного рахунку товариства коштів через застосування тільки нульового нормативу склала більше 120 млн. грн. Крім того, згідно з вимогами Постанови НКРЕ від 13.06.2013р. № 700, до розрахункового нормативу відрахувань коштів на поточні рахунки застосовуються коригуючі коефіцієнти (за 9 місяців 2015р на суму 141 млн. грн.): за неповні розрахунки з ДП «Енергоринок» за куповану е/енергію; за понаднормативні витрати е/енергії, які є неминучими у зимові місяці. Таким чином, загальна сума недоотриманих товариством коштів на фінансування власних потреб через застосування штрафних санкцій та катастрофічної недоплати споживачів склала за 11 місяців 2015р. майже 300 млн. грн., і з листопада 2015р. для товариства знову встановлений нульовий норматив відрахувань коштів згідно Постанови НКРЕКП від 29.10.2015р. № 2696. Крім цього, через вищезазначені обставини, товариство щомісяця вимушено проводити виплату заробітної плати 5 761 працівникам Відповідача та пов'язаних з нею платежів (до бюджету) за рахунок кредитних коштів, а кошти необхідні для проведення платежів за придбання бензину, сировини та матеріалів, відновлювання аварійного запасу ТМЦ, здійснення необхідних заходів для підготовки електромереж та обладнання до осінньо-зимового періоду, тощо на теперішній час повністю відсутні. Щодо стягнення пені (у вигляді облікової ставки НБУ) в сумі 6165 грн. 06 коп. відповідач повідомляє, що договором, укладеним між сторонами, не передбачена відповідальність (її розмір) відповідача (у вигляді сплати пені) за несвоєчасну оплату товару за договором, в зв'язку з чим, відповідач вважає вказану вимогу позивачу необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. На підставі вищевказаного, керуючись ст.83 ГПК України, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/5874/15 щодо стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ПП «Електрофарфор 2000» заборгованості в сумі 233 304 грн. 09 коп. (232 463 грн. 40 коп. - основного боргу, 840 грн. 69 коп. - 3% річних) за договором за договором про закупівлю робіт № 480215 від 18.02.2015р. строком на 6 (шість місяців).

Клопотання про розстрочку виконання рішення суду приймається судом.

В судовому засіданні представник відповідача зменшені позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

18.02.2015р. між ПП Електрофарфор 2000 (постачальник, позивач у справі) та ВАТ Запоріжжяобленерго (покупець, відповідач у справі) був укладений договір про закупівлю товарів № 480215, відповідно до умов якого, постачальник зобовязався передати у встановлений строк у власність покупця товар, зазначений в специфікації до договору (додаток № 1), а покупець прийняти та оплатити такий товар (п. 1.1).

Найменування товару Скло технічне та інше скло «Ізолятори ПС». Номенклатура, асортимент, кількість, ціни та технічні (якісні) характеристики товару зазначені в специфікації до договору (додаток № 1).

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за товар здійснюються шляхом поетапної оплати: попередня оплата (у разі фінансової можливості покупця) в розмірі до 50% вартості кожної замоленої партії товару, що здійснюється на підставі рахунку-фактури, остаточний розрахунок за фактом постачання партії після підписання обома сторонами акту приймання-передачі товару з відстрочкою платежу до 60 календарних днів на підставі виставленого рахунку-фактури за кожну партію товару.

Згідно з п. 4.2 договору до рахунку-фактури додається акт приймання-передачі товару (видаткова накладна).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями. Поставки кожної партії товару здійснюється за замовленням виключно на підставі письмової заявки, підписаної уповноваженим представником покупця та скріпленої печаткою покупця, з обовязковим зазначенням: найменування замовленого товару, його кількості та вартості покупця.

Умовами п. 5.3 договору сторони визначили, що датою поставки заявленої партії товару є дата підписання акту приймання-передачі товару (видаткової накладної) обома сторонами.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов договору та згідно заявки на поставки товару, поставив відповідачу товар на загальну суму 464926,80 грн.

Факт отримання товару підтверджується видатковою накладною № 132 від 13.08.2015р., актом прийому передачі товару від 13.08.2015р., які підписані уповноваженою особою відповідача та довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 171 від 13.08.2015р.

Відповідач, в свою чергу, договірних зобов'язань належним чином не виконав, оплату за отриманий товар здійснив частково на суму 232463,40 грн., що підтверджується виписками по рахунку. Несплаченою залишилась сума 232463,40 грн.

Як зазначив позивач, ним неодноразово на адресу відповідача направлялися претензії щодо погашення наявної заборгованості, так, в матеріалах справи міситься копія претензії за вих. № Е1-105-10Д від 27.10.2015р. з доказами відправлення.

В матеріалах справи також міститься копія відповіді (вих. № 008-32/17401 від 06.11.2015р.) відповідача з проханням розглянути питання відстрочення оплати поставленого товару терміном на 6 місяців починаючи з листопада 2015р. Дане прохання позивач залишив без задоволення.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів належного виконання зобовязання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором про закупівлю товарів № 480215 від 18.02.2015р. в розмірі 232463 грн. 40 коп. підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача в судовому засіданні також визнав вказану суму заборгованості.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 232463,40 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач у встановлений термін заборгованість не оплатив, то весь цей час він користувався грошовими коштами позивача, та ці грошові кошти знецінилися за цей час, в звязку з інфляційними процесами в державі.

Позивач в заяві про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 13.10.2015р. по 24.11.2015р. в сумі 821 грн. 58 коп.

Перевіривши уточнений розрахунок позивача суд знаходить його обґрунтованим, а тому за вказаний період з відповідача підлягає стягненню 3% річних в сумі 821 грн. 58 коп.

Відповідач у відзиву на позов просить розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців, з підстав, вказаних у відзиву.

Відповідно до п. 6 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення суду.

З вищевикладеного вбачається, що надання відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом суду а не обовязком.

Підставою для розстрочення або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за № 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи на явну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, згоди сторін на вжиття зазначених заходів, не потрібно і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Вказані відповідачем у відзиву доводи не являються підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки відсутня вина позивача в тому, що НКРЕКП своїми постановами встановлює нульовий норматив відрахувань. Крім цього, вказані доводи не підтверджують, що рішення суду не можливо виконати.

Відповідач не надав суду банківські довідки з усіх банків про відсутність коштів на всіх банківських рахунках відповідача.

14.12.2015р. суд розглядав ще одну справу №908/698/15-г, де стороною по справі також було Відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго. ВАТ Запоріжжяобленерго в справу № 908/698/15-г надало два платіжних доручення № 31214 від 26.11.2015р. та № 31214 від 26.11.2015р., згідно яким ВАТ Запоріжжяобленерго сплатило Публічному акціонерному товариству „Київсільелектро заборгованість в сумі 1 200 000 грн. та 2 500 000 грн. відповідно.

З вищевикладеного вбачається, що у ВАТ Запоріжжяобленерго є гроші на його рахунках.

Крім цього, слід вказати, що фінансова криза призвела до тяжкого фінансового положення не тільки відповідача, а всіх субєктів господарювання, в тому числі і позивача. Як зазначає представник позивача, Приватне підприємство Електрофарфор 2000 також знаходиться в тяжкому фінансовому положенні, документи про тяжке фінансове положення позивач не надав суду, тому що не знав про те, що відповідач звернеться до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду.

Звернувшись до суду з заявою про надання йому розстрочки виконання рішення суду, відповідач таким чином намагається за рахунок позивача покращити своє матеріальне положення. При цьому, слід вказати, що не виконання відповідачем своїх обовязків перед позивачем, відповідач тім самим ускладнює фінансове положення позивача, і позивач, в свою чергу, не виконує свої зобовязання перед бюджетом та своїми контрагентами.

Приймаючи до уваги клопотання відповідача, враховуючи усі вищевикладені обставини, доводи сторін, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, наявність коштів на банківських рахунках відповідача, не доведення відповідачем загрози банкрутства, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача, а тому відповідачу слід відмовити у задоволені клопотання та для розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців.

Але, суд звертає увагу відповідача на те, що він не позбавлений права звернутися з заявою про розстрочку виконання рішення суду, в порядку передбаченому ст. 121 ГПК України, за умови, якщо відповідач доведе наявність виняткових обставин для розстрочки виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 3 499 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Судовий збір в сумі 93 грн. 04 коп. підлягає поверненню позивачу, оскільки позивач зменшив позовні вимоги, але оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення судового збору, судовий збір поверненню не підлягає.

Але, позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; ) на користь Приватного підприємства Електрофарфор 2000 (03110, м. Київ, вул. Пироговського, 19, корп. 6, оф. 22; ) основний борг в сумі суму 232 463 грн. 40 коп., 3% річних в сумі 821 грн. 58 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 3 499 грн. ОСОБА_2 наказ.

Повне рішення складено : 14.12.2015р.

Суддя Л.С.Місюра