ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" грудня 2015 р.Справа № 916/4433/15

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі Стадник О.С.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність №14-182 від 15.07.2014р.)

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність №21/17-8 від 05.01.2015р.), ОСОБА_3 (довіреність № 21/17-4 від 05.01.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача публічного акціонерного товариства Одесагаз

про стягнення 177 807, 82 грн.

встановив:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (ПАТ „НАК Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з публічного акціонерного товариства Одесагаз (ПАТ Одесагаз) 177807,82 грн., з яких: 31 412,24 грн. пеня, 23 850,36 грн. 3% річних, 92 542,13грн. - інфляційних втрат та 30 003,09грн. 7 % штрафу. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог публічне акціонерне товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 06/1-2012-ТКЕ(Б) від 31.07.2012 року щодо своєчасної сплати за поставлений природний газ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.11.2015р. порушено провадження по справі № 916/4433/15 за даним позовом, розгляд справи призначено на 18.11.2015р.

Ухвалою суду від 18.11.2015р. розгляд справи відкладено на 09.12.2015р. згідно ст. 77 ГПК України.

02.12.2015 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти позову частково заперечує, зазначаючи, що позивачем невірно здійснено розрахунки щодо стягнення пені, штрафу та 3% річних, оскільки до періоду прострочення був включений день часткової оплати заборгованості. Посилаючись на критичний фінансовий стан підприємства, збитковість його діяльності, наявність значної заборгованості перед підприємством зі сторони таких споживачів як населення, бюджетних установ, просить суд зменшити розмір нарахованої пені до 1%.

В судовому засіданні 09.12.2015р.:

- представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити;

- представники відповідача підтримали заперечення, викладені у відзиві на позов, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та 7 % штрафу, зменшити розмір нарахованої пені до 1%.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 09.12.2015р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

31.07.2012р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу № 06/1-2012-ТКЕ(Б), згідно якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2012р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

Відповідно до п. 3.6 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу з урахуванням положень п. 6.2 договору. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з алгоритмом розподілу коштів, установленим відповдіною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ в тому ж місяці, у якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки (п.6.2 договору).

Згідно п. 7.2 договору, у разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

На виконання умов Договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято в грудні 2012р. природний газ на суму 1 044 611,05грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2012р.

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов Договору, за поставлений в грудні 2012р. природний газ розраховувався з порушенням встановлених договором строків оплати.

Наведені вище обставини і стали підставою для звернення ПАТ НАК Нафтогаз України до суду з даним позовом, в якому він просить стягнути з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 92 542,13 грн., 3% річних у розмірі 23 850,36 грн., пені у сумі 31 412,24 грн. та 7% штрафу у сумі 30 003,09 грн.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2012р. між НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та ПАТ "ОДЕСАГАЗ" (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №06/1-2012-ТКЕ(Б), згідно якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

На виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято в грудні 2012р. природний газ на суму 1 044 611,05грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2012р.

При цьому, відповідач повинен був оплатити природний газ поставлений у грудні 2012р. до 20 січня 2013р. Але, грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 1 044 611,05грн. було перераховано з порушенням встановлених договором строків оплати поставленого природного газу.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п. 7.2 договору у разі невиконання Покупцем п. 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

За таких обставин, виходячи з умов Договору та норм чинного законодавства, перевіривши надані позивачем до суду розрахунки та враховуючи, що станом на 20.01.2013р. у відповідача існувала заборгованість в розмірі 428 615,64грн. та пізніше була сплачена частками: 426 959,72грн. 27.11.2014р., 1 655,92грн. 01.12.2014р., суд вважає, що позивач правомірно нарахував відповідачу пеню у розмірі 31 412,24грн. (за період з 20.01.2013р. по 19.07.2013р.) та штраф у сумі 30 003,09грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем до суду розрахунок інфляційних витрат за лютий 2013р. листопад 2014р., суд вважає, що позивач правомірно та арифметично вірно нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 92 542,13грн.

Що стосується 3% річних за період з 20.01.2013р. по 01.12.2014р. у розмірі 23 850,36грн., то суд зазначає, що при здійсненні даного розрахунку позивач помилково не врахував того, що день сплати коштів в погашення боргу, не вважається днем прострочення грошового зобовязання, як це передбачено пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14, - з огляду на що суд зробив власний розрахунок 3 % річних за період з 20.01.2013р. по 30.11.2014р. за допомогою системи „Ліга-Закон, та встановив, що розмір 3 % річних перевищує суму 3% річних, заявлених до стягнення позивачем. При цьому, враховуючи, що у суду відсутні повноваження щодо збільшення позовних вимог, а таке право - відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України - належить виключно позивачу, суд не виходить за межі позовних вимог та приймає заявлену позивачем суму 3% річних до стягнення, розраховану за розрахунком позивача та яка безпосередньо заявлена у позові.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1% від заявленої позивачем суми, то з цього приводу слід зазначити, що відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій є правом, а не обовязком суду, та здійснюється у виняткових випадках в залежності від матеріалів справи. У даному випадку, суд не вбачає підстав для зменшення розміру нарахованої пені, вважає заявлене відповідачем клопотання необґрунтованим та безпідставним.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, ) на користь публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 31 412 (тридцять одну тисячу чотириста дванадцять) грн. 24 коп. пені, 23 850 (двадцять три тисячі вісімсот пятдесят) грн. 36 коп. 3% річних, 92 542 (девяносто дві тисячі пятсот сорок дві) грн.13грн. - інфляційних втрат, 30 003(тридцять тисяч три) грн. 09коп. штрафу та 2667 (дві тисячі шістсот шістдесят сім) грн. 12коп. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11 грудня 2015 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко