ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Справа № 904/1084/15
Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівФролової Г.М.,
Яценко О.В.,
розглянувши
касаційну скаргуДержавного підприємства "Придніпровська залізниця"
на постанову від 18.08.2015 Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№904/1084/15 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомВідкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь
доДержавного підприємства "Придніпровська залізниця"
простягнення суми збитків від втрати вантажу в розмірі 111018 грн. 78 коп.
За участю представників сторін:

Від позивача - не з'явились

Від відповідача - Федишин Р.В, (дов. від 21.09.15)

Відповідно до розпорядження Секретаря другої судової палати від 02.12.2015 справа слухається колегією суддів у складі: головуючий - Ходаківська І.П., судді - Фролова Г.М., Яценко О.В.

ВСТАНОВИЛА:

Відкрите акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Придніпровська залізниця" з позовом про стягнення суми збитків від втрати вантажу в розмірі 111018грн.78коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 (суддя - Новікова Р.Г.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з ДП "Придніпровська залізниця" на користь ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" суму збитків від втрати вантажу в розмірі 111018грн.78коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2220грн.38коп.

Постановою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 у складі: Герасименко І.М., Кузнецової І.Л., Сизько І.А. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін. Здійснено заміну Відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь".

ДП "Придніпровська залізниця" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст.924 Цивільного кодексу України, ст.314 господарського кодексу України, ст.ст.113, 115 Статуту залізниць України. Заявник також вважає, що у відповідності із ст.307 Господарського кодексу України та п.п.4 п."е" ст.111 Статуту залізниць України залізниця повинна бути звільнена від відповідальності за втрату, недостачу вантажу у разі, коли втрата відбулась внаслідок обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Крім того, за змістом ст.ст.224,225 ГК України для відшкодування збитків необхідно встановити наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, що судами попередніх інстанцій не було зроблено.

ПАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" у відзиві просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що між ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (покупець) та ТОВ "ДТЕК трейдинг" (постачальник) підписаний договір №УПр14/52/20/2014/749 від 31.03.2014, згідно якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити вугільну продукцію згідно марочного складу, цін і в кількості, визначеним в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно пункту 3.5 договору, право власності на ресурси та ризик їх випадкового знищення або пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати поставки ресурсів.

Спеціфікацією №4 від 08.07.2014 до договору №УПр14/52/20/2014/749 від 31.03.2014 визначено, що постачальник зобов'язується поставити у власність, а покупець - прийняти та оплатити вугілля кам'яне АО (25-50), яке має бути поставлене у визначених сторонами у таблиці обсягах протягом липня-вересня 2014р. за узгодженою вартістю.

Згідно пункту 2 вказаної специфікації, поставка ресурсів, передбачених в таблиці №1, здійснюється на умовах "FCA, залізнична станція "Фащівка" Донецької залізниці та/або "FCA, залізнична станція "Ровеньки" Донецької залізниці та/або "FCA, залізнична станція "Лобовські Копі" Донецької залізниці та/або "FCA, залізнична станція "Должанська" Донецької залізниці та/або "FCA, залізнична станція "Червона могила" Донецької залізниці.

Датою поставки (передачі) вказаних ресурсів (відповідної партії) від постачальника до покупця є дата їх передачі відповідному перевізнику (відтиск штемпелю залізничної станції відправлення "Укрзалізниці" на залізничній накладній, яка свідчить про приймання ресурсів до перевезення)

Вантажовідправником ресурсів в специфікації №4 від 08.07.2014 визначено ТОВ "ДТЕК "Ровенькиантрацит", вантажоодержувачем - позивача.

Відповідно до залізничної накладної №.07.2014 зі станції Фащівка Донецької залізниці (вантажовідправник ТОВ "ДТЕК "Ровенькиантрацит") на адресу ВАТ "Запоріжсталь" був відправлений вагон №67857318 з вугіллям кам'яним АО (25-50), маса вантажу 71000кг.

З урахуванням Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №865/5086, вагон №67857315 за залізничною накладною №15511210 мав бути виданий одержувачу 27.07.2014.

Відповідно до пункту 37 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України №644 від 21.11.2000, факт неприбуття вагону №67857318 засвідчено штемпелем станції Кушугум від 17.11.2014 в графі 50 залізничної накладної №51511210.

Відповідно до ст.ст.22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж в пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Ст.110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст.113 Статуту за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Згідно із ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. У даному випадку, як вірно було зазначено судами, неприбуття на станцію призначення одного вагону з групової відправки слід розглядати саме як недостачу, а не втрату вантажу.

Ст.314 Господарського кодексу України, яка кореспондується із ст.110 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За положеннями ст.ст.114, 115 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу, у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Судами зазначено, що розрахунок суми недостачі виконано позивачем виходячи з вартості ресурсів та з урахуванням норми недостачі для даного виду продукції. Відповідно до розрахунку вартість недостачі складає 111018,78 грн., які судами було стягнуто з Придніпровської залізниці.

Проте, з таким висновком судів попередніх інстанцій не може погодитись колегія суддів Вищого Господарського суду з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги за рахунок Придніпровської залізниці, суди виходили із того, що залізниця повинна відшкодувати вартість вантажу у вагоні, який не прибув на станцію призначення.

Однак, за змістом ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що саме особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

За таких обставин особа, яка вважає, що їй завдано збитків, має право звернутися із позовом до особи, яка порушила господарське зобов'язання, і яка має відповідати за завдані збитки.

З урахуванням наведеного, судами неправомірно не досліджувались обставини щодо порушення зобов'язань за договором перевезення та щодо спричинення позивачу збитків саме державним підприємством "Придніпровська залізниця", яке не є перевізником частково втраченого вантажу.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами попередніх інстанцій не встановлено наявність реальних збитків у позивача.

Також в порушення статей 34, 43 ГПК України, суди не дали оцінки матеріалам справи щодо знаходження вантажу, відправленого позивачем, у зоні проведення антитерористичної операції.

При цьому судами не враховано, що спірний вагон із вугіллям на Придніпровську залізницю не надходив, судами не надано оцінки відомостям про фактичне місцезнаходження вагону, не враховані доводи, які містяться у додаткових поясненнях до апеляційної скарги Придніпровської залізниці.

Доводи ДП "Придніпровська залізниця" про те, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок форс-мажорних обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало, судами попередніх інстанцій не прийняті до уваги, оскільки настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) засвідчує сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо), а такого документу на підтвердження своїх доводів Придніпровською залізницею судам не надано.

Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що перевізник за договором не мав права відмовляти відправникові у перевезенні вантажу у зв'язку з незапровадженням ДАЗТ "Укрзалізниця" на час виникнення спірних правовідносин обмежень щодо перевезень в районі проведення антитерористичної операції в порядку ст. 29 Статуту залізниць, відтак перевізник може доводити відсутність своєї вини посиланням на обставини звільнення від відповідальності, унормовані у пп.4 п. "е" статті 111 Статуту залізниць України, відповідно до яких залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Враховуючи, що в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України у суду касаційної інстанції відсутнє право встановлювати або вважати доведеними обставини справи, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, так само як і надавати їм власну юридичну оцінку, колегія суддів зазначає, що у розумінні статті 1119 названого Кодексу усі вищевикладені обставини є підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій у даній справі і передачі її на новий розгляд до місцевого господарського суду.

За таких обставин колегія суддів, беручи до уваги доводи, викладені в касаційній скарзі Державного підприємства "Придніпровська залізниця", дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час здійснення якого суду необхідно врахувати вищезазначені обставини, які стали підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, і повністю встановивши фактичні обставини справи, підтверджені належними та допустимими доказами, з наданням їм обґрунтованої юридичної оцінки, вирішити спір з приводу наявності чи відсутності підстав для задоволення позову із застосуванням до спірних правовідносин відповідних норм матеріального права.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" задовольнити частково.

Постанову від 18.08.2015 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №904/1084/15 господарського суду Дніпропетровської області та рішення від 01.04.2015 господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/1084/15 скасувати; справу №904/1084/15 направити до господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді Г. Фролова

О. Яценко