ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 грудня 2015 р. Справа № 902/1319/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "Авіс" (вул. Пирогова, 150, м. Вінниця, 21037)

до: Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" (с. Спичинці, Погребищенський р-н, Вінницька обл., 22250)

про стягнення 803 094,20 грн.

Суд:

Суддя Кожухар М.С.

Секретар судового засідання Нестерова Д.А.

Представники :

позивача: ОСОБА_1 - за дорученням

відповідача: ОСОБА_2 - за дорученням

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "Авіс" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" 803 094,20 грн., з яких: 416 070,00 грн. боргу, що виник внаслідок неналежного виконання зобов"язань за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-76/1 від 24.03.2014р., 177 382,59 грн. пені, 11 250,98 - 3% річних, 198 390,63 грн. інфляційних.

Ухвалою від 23.09.2015р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 15.10.2015р.

В судовому засіданні 15.10.2015р. розпочато розгляд справи по суті, в ході якого виникла необхідність у перевірці розрахунку ціни позову, в зв'язку з чим в судовому засіданні оголошено перерву до 28.10.2015р.

28.10.2015р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 28.10.2015р., в якому відповідач позовні вимоги не визнає частково, а саме в частині стягнення 284 192,13 грн. основного боргу, пені, 3% річних та інфляційного збільшення.

Так у відзиві на позовну заяву зазначено таке.

29.09.2015р. та 01.10.2015р. відповідач поставив позивачу соняшник у кількості відповідно 18,654 тонн на суму 149232,07 грн. та 16,870 тонн на суму 134960,06 грн., чим зменшив суму боргу на загальну суму 284192,13 грн.

Відповідачем не виконано умови договору щодо оплати посівного матеріалу, у зв'язку з арештом усіх рахунків С(Ф)Г "Конкурент" починаючи від 27.11.2014 року і до сьогоднішнього дня, що підтверджується копіями постанов про арешт коштів від 27.11.2014 року та постановами про арешт коштів від 20.07.2015 року, але ним добровільно погашено 3/4 суми боргу перед позивачем.

На думку відповідача, розмір пені є надмірно великим, у порівнянні з сумою основного боргу, розміром стягненням 3% річних та інфляційними нарахуваннями, оскільки у сумарній кількості (387024,20 грн.) майже рівні з сумою основного боргу та значно перевищують суму боргу, яка залишилася невиплаченою ТОВ "АВІС" (131877,87 грн).

В обгрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач посилається на наступні обставини: позивач не вказав та не доводить наявність та розмір збитків; відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, починаючи з листопада 2014 року і до сьогоднішнього часу, що стало причиною невиконання умов договору вчасно та в повному обсязі, а також неможливості його виконання протягом усього часу прострочення; відповідач добровільно погасив 3/4 суми основного боргу; боржник є сільськогосподарським товаровиробником, діяльність та дохід якого напряму залежить від природних умов та інших кліматичних явищ; С(Ф)Г "Конкурент" є фермерським господарством, яке займається господарською діяльністю 20 років (з 1996 року) та не перебувало жодного разу в процесі припинення, реорганізації, злиття чи банкрутства. Його діяльність направлена на розвиток агропромислового комплексу країни та займає стратегічне становище в економіці, вирощування сільськогосподарської продукції; під час укладання договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, відповідач не мав на меті отримання матеріальних благ та уникнення юридичної відповідальності, проте у зв'язку з погодними умовами, особливостями насіннєвого матеріалу, процесу його посіву, вирощування та догляду; позивач не повідомив про біологічні особливості високоолеїного соняшника (вирощування його у віддаленості від інших сортів соняшника на відстані не менше 20 км, тому що відбувається взаємозапилення з іншими сортами, що призводить до втрати якісного та сортового урожаю усього такого соняшника); відповідач також не отримав того, на що розраховував при укладенні договору, а навпаки поніс збитки та втрати очікуваного результату не з власної волі.

В судовому засіданні 28.10.2015р. оголошено перерву до 30.10.2015р.

30.10.2015р. до суду від представника відповідача надійшов лист б/н від 30.10.2015р. з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, з огляду на майновий стан боржника: наявність збитків за 2014 рік у сумі 2 944 900 грн. згідно фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва за січень-грудень 2014р.; скрутне матеріальне та економічне становище у зв'язку з відкритими виконавчими провадженнями до С(Ф)Г "Конкурент", арештом усіх рахунків та арештом рухомого і нерухомого майна господарства відповідно до копій витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В судове засідання 30.11.2015 р. представник позивача не з"явився. Ухвалою суду від 30.10.2015р. за клопотанням представника відповідача продовжено строк вирішення спору у даній справі на 15 днів та відкладено її розгляд на 07.12.2015р.

07.12.2015р. до суду від представника позивача надійшло заперечення на відзив відповідача № 936 від 07.12.2015р., в якому зокрема зазначено, що відповідачем поставлено позивачу соняшник за видатковими накладними: ВН№ 1 від 29.09.2015р. у кількості 18,654 т на суму 149 232,07 грн., ВН № 2 від 01.10.2015р. у кількості 16,870 т на суму 134 960,06 грн., всього: 35,524 т на суму 284 192,13 грн. Таку поставку відповідач розглядає як факт самостійного добровільного погашення 3/4 суми боргу відповідача перед позивачем без застосування примусового стягнення. Проте, дане твердження суперечить змісту договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-76/1 від 24 березня 2014 року (надалі іменується "Договір") щодо якого здійснюється судовий розгляд та положенням чинного в Україні законодавства, так як: відповідно до п. 1.2. Договору, Сторони домовилися, що Посівний матеріал та Соняшник разом у цьому Договорі іменуються "Предмет Договору"; згідно із п. 5.7. Договору оплата за Предмет Договору здійснюється Сторонами шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточні рахунки Сторін, зазначені у даному Договорі; за приписами підпункту 2.2.4. пункту 2.2. Договору, Сторона 2 (Відповідач) зобов'язана оплатити Стороні 1 (Позивач) вартість Посівного матеріалу не пізніше 20 жовтня 2015 року.

Отже, поставкою соняшника відповідач міг розрахувався із позивачем за отриманий Посівний матеріал, лише у разі існування між сторонами бартерного договору (договору міни), або у випадку укладення угоди про зарахування однорідних зустрічних вимог, що унормовано статтею 601 ЦК України. Проте, відповідач не підтвердив жодним чином існування таких документів.

Надані відповідачем видаткові накладні на поставку ним позивачу соняшника стосуються не спірного договору, а договору поставки № ДА-142, укладеного сторонами 07.11.2014 року. Саме на виконання договору поставки № ДА-142 від 07.11.2014р. й був поставлений соняшник відповідачем.

Посилання відповідача на те, що він не міг оплатити посівний матеріал, у зв'язку із арештом усіх його рахунків, також не може братися судом до уваги, оскільки арешт на рахунки був накладений 27 листопада 2014 року, що підтверджується документами виконавчого провадження й не заперечується самим відповідачем, тоді як останній день оплати, передбачений договором - 20 жовтня 2014 року.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає з натупних підстав:

- доводи відповідача про відсутність мети - одержання прибутку від здійснення статутної господарської діяльності є таким, що суперечить нормам законодавства (ст.ст. 1, 24, ЗУ "Про фермерське господарство", ст. 42 ГК України) та унеможливлює сам факт існування такого суб'єкта господарювання, як фермерське господарство.

- відповідач не тільки не оплатив вартість отриманого посівного матеріалу, він ще й не поставив позивачу передбачену Договором кількість соняшника, в результаті чого позивач, не отримавши від відповідача запланований соняшник не зміг із нього зробити олію та макуху і не поставив їх своїм покупцям. Неотриманий прибуток позивача складає 100 196,57 грн.;

- позивач, надаючи відповідачу посівний матеріал на умовах кредитування понад шість місяців, сам купував його у ТОВ "Українська аграрно-хімічна компанія" на умовах попередньої оплати (п. 6.4.1.). За умовами п. 6.2. Договору № 25/АВ-1 від 30.01.2014р., укладеного між позивачем та ТОВ "Українська аграрно-хімічна компанія", оскільки для Посівного матеріалу імпортна складова є основним показником його ціни, загальна вартість може бути змінена (відкоригована) у випадку зміни курсу продажу гривні до долара США, що і було зроблено згідно із додатковою угодою № 1 від 15.10.2014 року;

Отже, через невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань у повному обсязі, позивач: дотепер не отримав оплату за посівний матеріал у розмірі 416 070,00 грн.; здійснив оплату за посівний матеріал своєму дистриб'ютору із урахування коригування у зв'язку із зміною курсу долара США з 8,66 грн. за один долар США до 12,50 грн. за один долар США; не отримав соняшник, у зв'язку із чим не виробив олію та макуху, не поставив їх своїм покупцям й не отримав доходу у розмірі 100 196,57 грн.

Тому, враховуючи специфіку діяльності відповідача, зміст договірних відносин і те, що відповідач повністю не виконав своїх зобов'язань даний випадок визнати винятковим та зменшити розмір пені за порушення Відповідачем грошового зобов'язання, а також визнати штрафні санкції надмірно великими порівняно із збитками кредитора - немає підстав.

07.12.2015р. від відповідача надійшло клопотання б/н від 07.12.2015р. про зупинення провадження у справі № 902/1319/15 за первісним позовом ТОВ - підприємства "АВІС" до СФГ "Конкурент" про стягнення заборгованості 803 094,20 грн. за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №76/1 від 09.04.2014р., до вирішення пов'язаної з нею справи за зустрічним позовом СФГ "Конкурент" до ТОВ "АВІС" про визнання недійсним договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №76/1 від 09.04.2014р.

07.12.2015р. до суду від Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" надійшов зустрічний позов про визнання недійсними: договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-76/1 від 24.03.2014 року та додаткової угоди № 1 від 09.04.2014 року до Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-76/1 від 24.03.2014 року.

Ухвалою суду від 07.12.2015р. зустрічну позовну заяву СФГ "Конкурент" повернуто позивачу за зустрічним позовом, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 63 ГПК України.

В судове засідання 07.12.2015р. з"явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та підтримав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України.

Представник відповідача відкликав подане раніше клопотання про зупинення провадження у справі, в зв"язку з чим воно судом не розглядалось.

Заслухавши надані в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

24.03.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "Авіс" (Сторона 1) та Селянським (фермерським) господарством "Конкурент" (Сторона 2) укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-76/1, відповідно до якого Сторона 1 зобов'язується передати у власність Стороні 2 посівний матеріал високоолеїнового соняшника (надалі іменується "Посівний матеріал") та здійснити розрахунок за поставлений Стороною 2 Соняшник, вирощений із Посівного матеріалу; Сторона 2 зобов'язується прийняти Посівний матеріал й використати його за призначенням, встановленим даним Договором, здійснити за нього розрахунок та поставити Стороні 1 соняшник, вирощений із Посівного матеріалу (надалі іменується "Соняшник"); Сторона 1 зобов'язується прийняти Соняшник, вирощений Стороною 2 із Посівного матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання Соняшника від Сторони 2 із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним Договором.

Сторони домовилися, що Посівний матеріал та Соняшник разом у цьому Договорі іменуються "Предмет Договору" (п. 1.2. Договору).

Найменування, кількість Предмету Договору, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру, ціна одиниці виміру та загальна сума Предмету Договору визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, та/або інших товаро-супровідних документах, які є невід'ємною частиною даного Договору (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.4. Договору, Сторона 1 зобов'язується: передати у власність Стороні 2 Посівний матеріал із високоврожайного соняшника у кількості 100 (сто) посівних одиниць загальною вартістю 191943,60грн. на день укладення даного Договору з метою його посіву на земельній ділянці розміром 200 га.; поставити Посівний матеріал Стороні 2 власними транспортними засобами та за власний рахунок до 10 квітня 2014 року. Вартість транспортування входить у вартість Посівного матеріалу та зазначається у видаткових накладних і рахунках.

Відповідно до п. 2.2.4. Сторона 2 зобов'язується оплатити Стороні 1 вартість Посівного матеріалу не пізніше 20 жовтня 2014р.

Ціна Предмету Договору встановлюється в національній валюті України - гривнях з урахуванням податку на додану вартість. Ціна за одиницю виміру Предмету Договору визначається у Договорі, специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного Договору (п. 5.1. Договору).

Оплата за Предмет Договору здійснюється Сторонами шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточні рахунки Сторін, зазначені у даному Договорі (п. 5.7. Договору).

Датою оплати Предмету Договору вважається дата списання грошових коштів, сплачених однією Стороною другій Стороні (п. 5.8. Договору).

Відповідно до п. 7.4. Договору, при порушенні виконання зобов'язань, передбачених підпунктами 2.2.4 пункту 2.2. Договору, Сторона 2 сплачує на користь Сторони 1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період протермінування платежу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожен день прострочення за весь період протермінування платежу. Обмеження, передбачені п.6 ст. 232 Господарського кодексу України у даному випадку не застосовуються.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (п. 10.1. Договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору, та закінчується 31 грудня 2015р. (п. 10.2. Договору).

09.04.2014р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-76/1 від 24.03.2014р., відповідно до якої у зв'язку із необхідністю уточнення умов Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-76/1 від 24.03.2014р. (надалі - Договір) Сторони домовились доповнити підпункт 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 "Обов'язки Сторін" реченням такого змісту: "Додатково, крім Посівного матеріалу, передбаченого пп. 2.1.1 Договору, передати у власність Стороні 2 Посівний матеріал із високоврожайного соняшника Singenta: НК Ферті-31 п.о., НК Тутті - 55 п.о., Dow Seeds 8Х288 КЛДМ - 15 п.о., курс 1$ = 12,00 грн. у кількості 101 (сто одна) посівних одиниць загальною вартістю 226 893,36 (двісті двадцять шість тисяч вісімсот дев"яносто три грн. 36 коп.) на день укладення даної Угоди з метою його посіву на земельній ділянці розміром 202 (двісті два) га.

Інші умови вищевказаного Договору, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов'язковість для себе (п. 2 додаткової угоди).

На виконання умов договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-76/1 від 24.03.2014р., позивач на підставі видаткової накладної № AV000024708 від 28.04.2014р. передав, а відповідач через представника, що діяв на підставі довіреності № 16 від 18.04.2014р., отримав товар на загальну суму 416 070,00 грн.

Відповідач за отриманий товар (посівний матеріал) не розрахувався.

20.02.2015р. позивач направив на адресу відповідача вимогу № 124 від 19.02.2015р., в якій вимагав: поставити Стороні 1 Соняшник у кількості 502,5 т до 25.02.2015 року.; сплатити на користь Сторони 1: протягом трьох банківських днів від дати отримання даної вимоги заборгованість у розмірі 974 896,52 грн.; протягом семи банківських днів від дати отримання даної вимоги: пеню у розмірі 39 908,51 грн.; річні у сумі 4 172,09 грн.; протягом семи банківських днів від дня отримання даної вимоги штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не поставленого Стороні 1 Соняшника, а саме: 737 368,50 грн.; протягом семи банківських днів від дня отримання даної вимоги штраф у розмірі двадцяти % вартості Посівного матеріалу за його безпідставне використання, а саме: 194 979,30 грн.; повернути на адресу Сторони 1 належним чином оформлений один прим. коригування видаткової накладної № АV000000087 від 17 лютого 2015р. на 558 826,52 грн.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, заборгованість не погасив. Наведене стверджується вищенаведеними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

Ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як випливає з наявних матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що випливають з договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу ( ч.1 ст. 694 ЦК України).

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 416 070,00 грн. боргу підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає заперечення відповідача на позов з посиланням на часткове погашення боргу шляхом поставки соняшника по видаткових накладних № 1 від 29.09.2015 р. та № 2 від 01.10.2015 р., оскільки товар за цими накладними поставлений на виконання укладеного сторонами договору № ДА-142 від 07.11.2014 р., який не є підставою позовних вимог у справі № 902/1319/15.

Крім суми основного боргу, позивачем, за неналежне виконання грошових зобов'язань пред'явлено до стягнення з відповідача 177 382,59 грн. пені, 11 250,98 - 3% річних, 198 390,63 грн. інфляційних.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2.2.4. Сторона 2 зобов'язується оплатити Стороні 1 вартість Посівного матеріалу не пізніше 20 жовтня 2014р.

Оскільки відповідач не виконав зобов'язання у вказаний строк, він є боржником, що прострочив.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.4. Договору, при порушенні виконання зобов'язань, передбачених підпунктами 2.2.4 пункту 2.2. Договору (тобто зобов"язання оплатити вартість посівного матеріалу), Сторона 2 сплачує на користь Сторони 1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період протермінування платежу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожен день прострочення за весь період протермінування платежу. Обмеження, передбачені п.6 ст. 232 Господарського кодексу України у даному випадку не застосовуються.

Дослідивши розрахунок заявлених до стягнення з відповідача 177 382,59 грн. пені, 11 250,98 - 3% річних, 198 390,63 грн. інфляційних, суд дійшов висновку, що дані позовні вимоги відповідають законодавству та умовам Договору.

З огляду на вказане вище, позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 250,98 - 3% річних, 198 390,63 грн. інфляційних підлягають задоволенню.

Як зазначено вище відповідач заявив клопотання (що міститься у відзиві на позовну заяву б/н від 28.10.2015р. та клопотання б/н від 30.10.2015р.) про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п.3 ст. 83 ГПК України, з приводу якого суд дійшов такого висновку.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарському суду надано право при прийнятті рішення зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 рудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З аналізу наведених вище норм законодавства випливає, що розмір неустойки, який є надмірно великим порівняно із збитками кредитора вже сам по собі є винятковою обставиною, що обумовлює можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому суд бере до уваги також таке: відповідач є сільськогосподарським виробником, який, згідно наданих довідок з податкового органу щодо відкритих господарству рахунків та довідок з банків про наявність коштів на рахунках товариства, фінансового звіту суб"єкта малого підприємництва-перебуває у важкому матеріальному стані і господарська діяльність якого залежить від багатьох об"єктивних неконтрольованих, зокрема кліматичних, біологічних тощо, причин; складна фінансова та політична ситуація в країні за останні два роки, що безперечно вплинула на господарську діяльність господарства, про результати якої ним подано суду відповідні докази.

При цьому позивач доказів щодо факту отримання збитків внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання по оплаті посівного матеріалу та щодо фінансового стану підприємства суду не надав. Поданий позивачем розрахунок неотриманого доходу по СФГ "Конкурент" не підтверджений документально та не випливає з правовідносин щодо непоставки посівного матеріалу, а стосується непоставки соняшнику, яка не є предметом даного спору.

Інші доводи позивача проти зменшення розміру пені, що містяться у зепереченнях № 936 від 07.12.2015 р. на відзив на позовну заяву, зокрема щодо збільшення постачальником-Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія" ціни посівного матеріалу з урахуванням курсової різниці, також не приймаються судом, оскільки позивачем не надано доказів, що відповідачу поставлявся посівний матеріал, отриманий позивачем саме за вказаним у запереченнях № 936 від 07.12.2015 р. договором з Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія". Крім того, у справі № 902/1319/15 борг відповідача стягується з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про зменшення відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, на п'ятдесят відсотків.

Отже, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 88 691,30 грн.

Відповідно до п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі п. 3 ст. 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов"язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи викладене вище та відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-4, 33, 43, 49, 82, 83 (п.3), 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства "Конкурент" (с. Спичинці, Погребищенський р-н, Вінницька обл., 22250, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "Авіс" (вул. Пирогова, 150, м. Вінниця, 21037, ) 416 070,00 грн. (чотириста шістнадцять тисяч сімдесят грн. 00 коп.) боргу, 88 691,30 грн. (вісімдесят вісім тисяч шістсот дев"яносто одну грн. 30 коп.) пені, 11 250,98 грн. (одинадцять тисяч двісті п'ятдесят грн. 98 коп.) річних, 198 390,63 грн. (сто дев'яносто вісім тисяч триста дев"яносто грн. 63 коп.) інфляційних та 12 046,41 грн. (дванадцять тисяч сорок шість грн. 41 коп.) у відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11 грудня 2015 р.

Суддя Кожухар М.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи