донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.12.2015 справа №908/4905/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівБудко Н.В. Дучал Н.М., Мясищева А.М.
при секретарі: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача (скаржника): розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіЧеркас В.М. ОСОБА_5 - довіреність № 01/02-17/01005 від 06.04.2015р.; Не з'явився; Приватного підприємця ОСОБА_6 м.Запоріжжя Запорізької області 28.10.2015 р. № 908/4905/15 (суддя Соловйов В.М.)
за позовом до Запорізької міської ради м.Запоріжжя Приватного підприємця ОСОБА_6 м.Запоріжжя
провнесення змін до договору оренди землі
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Запорізька міська рада м.Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача, Приватного підприємця ОСОБА_6 м.Запоріжжя про внесення змін до договору оренди землі від 02.01.2008 р. (державна реєстрація від 25.01.2008 р. № 39), укладеного між Запорізькою міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_6 відносно земельної ділянки площею 0,0417 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, надана для розташування магазину, а саме:

1.Викласти п.5 Договору в наступній редакції:

« 5.Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 6885678,08 грн. в цінах 2015 року».

2.Викласти п.9 Договору в наступній редакції:

« 9.Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 20657,01 грн., що складає 3 % від нормативної грошової оцінки землі за календарний рік в цінах 2015 року».

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.10.2015 р. позовні вимоги задоволено повністю. Змінено пункти 5 та 9 договору оренди землі від 02.01.2008р., зареєстрованого 25.01.2008р. за № 39, укладеного між Запорізькою міською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_6 щодо земельної ділянки площею 0,0417 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, надана для розташування магазину, та викладено їх в наступній редакції:

"5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 688567 (шістсот вісімдесят вісім тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 08 коп. в цінах 2015 року";

"9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 20657 (двадцять тисяч шістсот п'ятдесят сім) грн. 01 коп., що складає 3 % від нормативної грошової оцінки землі за календарний рік в цінах 2015 року".

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_6 звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2015 р. по справі № 908/4905/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, з порушенням норм матеріального права.

Представник позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив. Через канцелярію суду надав відзив, в якому просив рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2015 р. по справі № 908/4905/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача (скаржника) у судове засідання не з'явився.

01.12.2015 р. від апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 908/4905/15 до вирішення адміністративної справи № 808/8350/15 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 до ГУ Держземагентства у Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та скасування Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 20.02.2015 р. та до вступу рішення в адміністративній справі № 808/8350/15 в законну силу.

Судова колегія, розглянувши подане клопотання, відмовляє в його задоволенні, оскільки вважає, що це призведе лише до затягування судового процесу. Також колегія суддів зауважує, що у випадку скасування адміністративним судом Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 20.02.2015 р., відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою за нововиявленими обставинами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до місцевого господарського суду також заявлялося аналогічне клопотання про зупинення провадження у справі №908/4905/15 до вирішення адміністративної справи № 808/8350/15 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 до ГУ Держземагентства у Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та скасування Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 20.02.2015 р. та до вступу рішення в адміністративній справі № 808/8350/15 в законну силу. У задоволенні зазначеного клопотання було також відмовлено, з посиланням на те, що розгляд Запорізьким окружним адміністративним судом справи № 808/8350/15 не перешкоджає розгляду спору по справі № 908/4905/15, оскільки визначення категорії земель за цільовим призначенням провадиться згідно норм Земельного кодексу України, а визначення категорії земель за функцією використання провадиться згідно Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель. Також місцевий суд при відмові у задоволенні клопотання зазначив, що відповідачем не доведено те, що дії ГУ Держземагентства у Запорізькому районі Запорізької області при складенні Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 20.02.2015 р. були протиправними.

Судова колегія вважає таку відмову правомірною та обґрунтованою.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.81-1 ГПК України.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2008 р. між Запорізькою міською радою (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_6 (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого орендодавець відповідно до рішення чотирнадцятої сесії п'ятого скликання Запорізької міської ради № 77/186 від 29.08.2007р., надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування магазину, яка знаходиться: АДРЕСА_1.

Договір зареєстровано у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.01.2008р. за № 39.

Пунктом 2 Договору встановлено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0417 га.

Згідно п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 91610 грн. 73 коп. (в цінах 2007 року).

Договір укладається на дев'ятнадцять років (п. 8 Договору).

Відповідно до п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі: 1832 грн. 21 коп. (одна тисяча вісімсот тридцять дві грн. 21 коп.), що складає 2% від нормативної грошової оцінки за календарний рік в цінах 2007 року.

Згідно п. 10 Договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, та затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору чи продовження його дії.

Відповідно до умов п. 12 Договору розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором оренди землі; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; прийняття орендодавцем рішення про збільшення або зменшення орендної плати; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктами 14, 15 Договору сторони визначили, що земельна ділянка передається в оренду для розташування магазину. Цільове призначення земельної ділянки (категорія земель): землі житлової та громадської забудови.

Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється Орендодавцем на умовах, що визначені у договорі, за актом прийому-передачі земельної ділянки, який підписується сторонами і є невід'ємним додатком до договору. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п'ятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. (п. 19 Договору).

25.01.2008 р. позивач передав відповідачу земельну ділянку кадастровий номер :03:007:0071, загальною площею 0,0417 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить акт прийому-передачі земельної ділянки, підписаний обома сторонами без зауважень.

Пунктом 32 Договору сторони узгодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2008 р. Запорізькою міською радою було прийнято рішення № 79 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», згідно якого вирішено, зокрема, впровадити оподаткування земель міста на підставі нової нормативної грошової оцінки, з 01.03.2008 р. Рішення Запорізької міської ради від 15.06.2001 р. № 17 «Про затвердження грошової оцінки земель міста Запоріжжя» визнано таким, що втратило чинність з моменту впровадження нової нормативної грошової оцінки.

27.07.2011 р. на позачерговій сесії Запорізької міської ради шостого скликання було прийнято рішення № 16 «Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м.Запоріжжя», яким було затверджено розміри орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м.Запоріжжя.

Рішенням Запорізької міської ради № 37 від 26.06.2012 р. "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.07.2011р. № 16 "Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя", яке було оприлюднене 24.07.2012 р. в газеті «Запорізька Січ» та набрало чинності з 01.01.2013 р., та згідно якому вирішено, внести зміни до рішення міської ради від 27.07.2011р. № 16 "Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя" шляхом викладення в новій редакції додатка до рішення.

Також зобов'язано орендарів земельних ділянок, у яких розмір орендної плати, встановлений в договорі оренди землі, не відповідає даному рішенню або розрахований без урахування рішення міської ради від 03.03.2008р. № 79 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя", укласти додаткові угоди на збільшення орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, Запорізька міська рада звернулась до ФОП ОСОБА_6 з пропозицією вих. № 01/02-32/00884 від 27.03.2015 р. «Про внесення змін до договору оренди землі», в підтвердження чого до матеріалів справи долучено фіскальний чек від 30.03.2015р. № 7878. Зазначена пропозиція була отримана відповідачем особисто 16.04.2015 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №002. До пропозиції позивачем було додано розрахунок орендної плати за земельну ділянку в 2 примірниках та додатковий договір до договору оренди (державна реєстрація № 39 від 25.01.2008 р.) в 2 примірниках.

В зазначеній пропозиції позивач запропонував відповідачу внести зміни до договору оренди землі (державна реєстрація № 39 від 25.01.2008 р.), зокрема, шляхом викладення пунктів 5, 9 Договору в наступній редакції:

"5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 688567 грн. 08 коп. (в цінах 2015 року)";

"9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі: 20657 грн. 01 коп. (двадцять тисяч шістсот п'ятдесят сім гривень 01 коп.), що складає 3 % від нормативної грошової оцінки землі за календарний рік в цінах 2015 року".

В матеріалах справи міститься Витяг з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 20.02.2015 р. (Додаток до листа № 371/1 від 25.02.2015р.), з якого вбачається нормативна оцінка земельної ділянки:

Кадастровий номер: :03:007:0071;

Назва земельної ділянки: розташування магазину;

Категорія земель за функцією використання: землі комерційного використання;

Місцезнаходження: АДРЕСА_1;

Документ, який посвідчує право на земельну ділянку: договір оренди землі, зареєстрований за № 39 від 25.01.2008р.;

Власник (користувач): ПП ОСОБА_6, НОМЕР_1;

Місцезнаходження власника (користувача): Україна, АДРЕСА_1;

Площа земельної ділянки: 417,00 кв.м.;

Середня вартість земельної ділянки: 190,18 грн/кв.м;

Економіко-планувальна зона: 85;

Коефіцієнт Км2 = 2,59;

Коефіцієнт Кф = 2,50;

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки К(і): 1.152 х 1.059 х 1 х 1 х 1 х 1 х 1.249;

Нормативна грошова оцінка кв.м земельної ділянки під забудовою: 1651,24 грн.;

Площа земельної ділянки під забудовою: 417,00 кв.м;

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки під забудовою: 688567,08 грн.;

Загальна площа земель: 417,00 кв.м.;

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 688567,08 грн.

На даний час витяг є чинним.

Оскільки місцевий господарський суд задовольнив вимоги Запорізької міської ради, відповідач і звернувся з даною апеляційною скаргою.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15 та 16 Цивільного кодексу України підприємства, установи організації звертаються до господарського суду за захистом порушеного (невизнаного, оспорюваного) права; за загальним правилом захист порушеного права пов'язується з неправомірністю поведінки порушника, при цьому звернення до господарського суду з позовом на захист порушеного обов'язку позивача в межах господарських правовідносин сторін чинним законодавством не передбачено.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона, яка отримала пропозицію, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі, коли сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Проте, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч.2 ст.188 ГК щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

З моменту укладення спірного договору оренди землі законодавцем було змінено розмір нормативної грошової оцінки землі та ставки за якими обраховується розмір орендної плати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

У зв'язку з введенням в дію Податкового кодексу України з 01.01.2011 р. (від 02.12.2010 р. за №2755-VІ), Закон України "Про плату за землю" втратив чинність згідно ч. 2 Прикінцевих положень Кодексу. Питання сплати податку на землю та оплати орендної плати за користування земельною ділянкою з 1 січня 2011 року регулюється виключно Податковим кодексом України.

Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України встановлено, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.72, 14.1.73 ст. 14 наведеного кодексу, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів;

землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України).

Пунктами 14.1.136, 14.1.137 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою;

Відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Статтею 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок визначена як капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель (ч. 5 ст. 5 Закону України "Про оцінку земель").

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (ст. 13 Закону України "Про оцінку земель").

Згідно ст. 18 Закону України "Про оцінку землі" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

У п. 2 ст. 20, п. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" зазначено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995р. № 213 затверджено Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів (в редакції постанови КМУ № 492 від 23.05.2012), відповідно до п.1 якої нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є їх генеральні плани та проекти планування і забудови населених пунктів, матеріали економічної оцінки території (п.2 Методики).

Дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує семи робочих днів з дати надходження відповідної заяви (п.2-1).

Тобто, приймаючи до уваги вищенаведене, рішенням Запорізької міської ради № 37 від 26.06.2012 р. "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.07.2011р. № 16 "Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя", згідно якому вирішено, внести зміни до рішення міської ради від 27.07.2011р. № 16 "Про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки певного функціонального призначення у м. Запоріжжя" шляхом викладення в новій редакції додатка до рішення; зобов'язано орендарів земельних ділянок, у яких розмір орендної плати, встановлений в договорі оренди землі, не відповідає даному рішенню або розрахований без урахування рішення міської ради від 03.03.2008р. № 79 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя", укласти додаткові угоди на збільшення орендної плати.

Витяг з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 20.02.2015р. (Додаток до листа № 371/1 25.02.2015р.), на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, наданий Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області в межах повноважень та відповідно до вищезазначених приписів нормативно-правових актів.

На час розгляду справи місцевим господарським судом та апеляційною інстанцією Витяг є чинним.

Відповідно до вимог ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 1 ст. 73 Закону України від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Статтею 648 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до п. 2.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору.

При перегляді рішень господарських судів з аналогічних спорів, зокрема в постанові від 04.07.2011р. по справі № 41/81пд, Верховний Суд України зазначив, що оскільки сторонами в договорі оренди передбачено можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

3 % від 688567,08 грн. складає 20657,01 грн.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, з яким погоджується судова колегія, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором або законом, оскільки сторонами в договорі оренди передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 06.04.2013 у справі № 53/245-10 та постанові Верховного суду України від 20.11.2012 у справі № 28/5005/640/2012.

Крім того, як вже наголошувалось судом, надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача.

Також судова колегія зауважує, що посилання апелянта на не відповідність у витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 20.02.2015р. (Додаток до листа № 371/1 від 25.02.2015р.), наданому Головним Управлінням Держземагенства у Запорізькій області, категорії землі за функцією використання, яку визначено як "землі комерційного використання" цільовому призначенню землі, вказаному в п. 15 договору оренди землі від 02.01.2008р., як "землі житлової та громадської забудови" не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Статтею 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділені на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Цільове призначення земельної ділянки є більш ширшим поняттям, ніж категорії земель за функцією використання і має власну структуру та правовий режим.

Визначення земель житлової та громадської забудови вказано у ст. 38 ЗК України згідно якої до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

На орендованій земельній ділянці розташований магазин, тобто об'єкт загального користування.

У Витягу з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 20.02.2015р. (Додаток до листа № 371/1 від 25.02.2015р.), наданому ГУ Держземагенства у Запорізькій області, зазначено категорію земель за функцією використання, а саме як "землі комерційного використання".

Категорії земель за цільовим призначенням є більш ширшим поняттям, ніж категорії земель за функцією використання і має власну структуру та правовий режим.

Віднесення земель до категорії за функціональним використанням проводиться згідно з Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженою наказом Держкомстату України від 05.11.1998р. № 377, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.12.1998р. за № 788/3228, відповідно до видів економічної діяльності, зазначених у довідках, що надають юридичним особам органи державної статистики. На підставі зазначеної інформації Держземагенство застосовує відповідний коефіцієнт для розрахунку нормативної грошової оцінки.

Таким чином, категорія функціонального призначення земельної ділянки визначається уповноваженим державним органом (Держземагенством) в залежності від видів економічної діяльності, в даному випадку - відповідача. Віднесення земельної ділянки до певних категорій здійснюється на підставі даних, отриманих від органів статистики.

Рішення Запорізької міської ради № 79 від 03.03.2008р., № 16 від 27.07.2011р., № 37 від 26.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2015р. у справі №908/4905/15 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в порядку ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на заявника.

Доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2015 р. у справі №908/4905/15 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_6 м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 28.10.2015 р. у справі № 908/4905/15 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: Н.М.Дучал

А.М.Мясищев

Надруковано 6 прим.:

1 - до справи;

1 - скаржнику (відповідачу);

1 - позивачу;

1 - у справу;

1 - ДАГС;

1 - ГСЗО.