ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року Справа № 904/7997/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Величко Н.Л.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №434-4016 від 14.10.2011 р.;

від відповідача: ОСОБА_2Ю, представник, довіреність №43 від 02.09.2015 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2015 року у справі №904/7997/15

за позовом публічного акціонерного товариства "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" звернулось до Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" про стягнення 296706, 01 грн. пені, 16429, 62 грн. трьох відсотків річних та 773794, 28 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем свої зобов'язань за договором поставки № 141509/1306431 від 14.01.2014 року щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2015 року (суддя Ярошенко В.І.) позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" на користь Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" пеню у сумі 296 706, 01 грн., три відсотки річних у розмірі 16 429, 62 грн., інфляційні втрати у розмірі 698332, 53 грн. та 15172, 02 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення мотивовано тим , що відповідачем неналежно виконано свої зобов'язань за договором поставки № 141509/1306431 від 14.01.2014 року що своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду Дніпропетровської області Приватне акціонерне товариство "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" заборгованості у розмірі 1 086 929,91 грн.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

А саме, судом не було надано належної оцінки наданим документам, а сума штрафних санкцій, які відповідач повинен сплатити позивачу згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2015 року занадто велика, не відповідає обставинам справи, розміру понесених збитків позивача та може призвести до зупинки діяльності підприємства. Суд не застосував положення ст. 233 ГК України та не зменшив розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Крім того, судове засідання було проведено суддею одноособово, судом не було задоволено клопотання відповідача про розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Публічне акціонерне товариство "НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як таке, що було винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а подачу апеляційної скарги розцінює як спробу затягнути виконання законного рішення суду.

В судовому засіданні 09.12.2015 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступну та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

14.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" (покупець) було укладено договір поставки № 141509/1306431 (а.с.10-15).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити й передати у власність покупцю, а покупець прийняти та сплатити згідно п. 3.4 цього договору феросплави (далі - товар), протягом строку з 14 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, на умовах, у кількості та строки, зазначені у специфікаціях до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.3 договору визначено, що датою поставки товару, при поставці залізничним транспортом, вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника згідно пункту 2.1 постачальник приймає на себе зобов'язання по організації та оплаті транспортування та супроводу товару на шляху його прямування.

Пунктом 3.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється за цінами, які визначаються у відповідності з умовами поставки, які вказані у Специфікаціях і включають в себе збори та інші обов'язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов'язані з поставкою товару. Ціна на товар може бути змінена лише за взаємною згодою сторін шляхом внесення змін до даного договору.

Пунктом 3.3 договору визначено, що транспортні витрати (залізничний тариф) та витрати, пов'язані з охороною товару, входять у вартість товару.

Пунктом 3.4 договору визначено, що покупець здійснить оплату поставляє мого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару.

Постачальник повідомляє покупця про дату поставки товару шляхом передачі електронним або факсимільним зв'язком наступних документів:

- рахунку постачальника;

- копії залізничної квитанції;

- сертифікату якості, у відповідності з пунктом 3.9 даного договору.

Пунктом 3.7 договору визначено, що датою платежу є дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Пунктом 3.10 договору визначено, що загальна вартість по договору визначається загальною вартістю всіх Специфікацій (додатків) до даного договору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України.

Даний договір вступає в силу з 14 січня 2014 року та діє до 01 березня 2015 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов'язань за договором (пункт 8.6 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору підписано специфікацію № 5 від 02.12.2014р., де сторони узгодили найменування товару; якість; упаковку; кількість; ціну реалізації; базову ціну; ринок збуту. Строк поставки визначено грудень 2014 року. Загальна вартість за Специфікацією орієнтовно складає 3 428 166,00 грн. без урахування НДС. Крім того НДС 685 633,20 грн. Загалом з НДС 4 113 799,20 грн. (а.с.16).

Позивачем товар поставлено 17.01.2015 року за залізничною накладною № 45357985 (а.с.27) та виписано рахунок № 197916 від 17.01.2015р. на суму 1 285 024,14 грн. (а.с.23).

Також позивачем товар поставлено 17.01.2015 року за залізничною накладною № 45357977 (а.с.28) та виписано рахунок № 197931 від 17.01.2015р. на суму 2 080 267,91 грн. (а.с.24).

Також, між сторонами договору підписано специфікацію № 6 від 02.12.2014р., де сторони узгодили найменування товару; якість; упаковку; кількість; ціну реалізації; базову ціну; ринок збуту. Строк поставки визначено грудень 2014 року. Загальна вартість за Специфікацією орієнтовно складає 2 169 832, 00 грн. без урахування НДС. Крім того НДС 433 966,40 грн. Загалом з НДС 2 603 798,40 грн. (а.с.17).

Позивачем товар поставлено 18.12.2014р. за залізничною накладною №47494737 (а.с.25) та виписано рахунок №197465 від 18.12.2014р. на суму 1 285 024,14 грн. (а.с.21)

Також, між сторонами договору підписано специфікацію № 7 від 26.12.2014р., де сторони узгодили найменування товару; якість; упаковку; кількість; ціну реалізації; базову ціну; ринок збуту. Строк поставки визначено грудень 2014 р. січень 2015 р. Загальна вартість за Специфікацією орієнтовно складає 766 366,80 грн. без урахування НДС. Крім того НДС 153 273,36 грн. Загалом з НДС 919 640,16 грн. (а.с.18).

Позивачем товар поставлено 16.01.2015р. за накладною №30458 (а.с.25) та виписано рахунок №197926 від 16.01.2015р. на суму 759 182,00 грн. (а.с.22).

На підтвердження виконання Відповідачем зобовязань за договором № 141509/1306431 від 14.01.2014 року Позивачем надано довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.06.2015 року № Е.21.0.0.0/4-42574, якими підтверджено надходження коштів на поточний рахунок Позивача від Відповідача:

- за платіжним дорученням № 19510 від 19.03.2015 року на суму 135 955,81 грн.;

- за платіжним дорученням № 19503 від 19.03.2015 року на суму 27 733,38 грн.;

- за платіжним дорученням № 19505 від 19.03.2015 року на суму 696,33 грн.;

- за платіжним дорученням № 19508 від 19.03.2015 року на суму 1 165 751,61 грн.;

- за платіжним дорученням №19509 від 19.03.2015 року на суму 75 206, 17 грн;

- за платіжним дорученням №19504 від 19.03.2015 року на суму 2 005 061,74 грн;

- за платіжним дорученням №19506 від 19.03.2015 року на суму 1 285 024,14 грн;

- за платіжним дорученням №20967 від 28.05.2015 року на суму 2 404 000,00 грн (а.с.29-30).

На підтвердження виконання Відповідачем зобовязань за договором № 141509/1306431 від 14.01.2014 року Позивачем надано довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.08.2015 року № Е.21.0.0.0/4-61584, якими підтверджено надходження коштів на поточний рахунок Позивача від Відповідача:

- за платіжним дорученням № 19510 від 19.03.2015 року на суму 135 955,81 грн.;

- за платіжним дорученням № 19503 від 19.03.2015 року на суму 27 733,38 грн.;

- за платіжним дорученням № 19506 від 19.03.2015 року на суму 1 285 024,14 грн;

- за платіжним дорученням № 19502 від 19.03.2015 року на суму 1 304 570,82 грн.;

- за платіжним дорученням №21850 від 26.06.2015 року на суму 6 362 736,70 грн;

- за платіжним дорученням №21892 від 26.06.2015 року на суму 637 396,77 грн;

- за платіжним дорученням №21893 від 26.06.2015 року на суму 3 999 866,53 грн;

- за платіжним дорученням №22382 від 21.07.2015 року на суму 2 400 183,20грн;

- за платіжним дорученням №22381 від 21.07.2015 року на суму 1 427 398,73 грн (а.с. 31).

Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань у частині своєчасної оплати за поставлений товар, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 296 706,01 грн. пені, 16 429,62 грн. трьох відсотків річних та 698 332,53 грн. інфляційних втрат, які відповідачем у добровільному порядку не сплачені, що стало причиною звернення позивача з позовом, який є предметом спору у даній справі.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом попередньої інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки №141509/1306431 від 14.01.2014 року позивач 18.12.2014 року, 16.01.2015 року та 17.01.2015 року за вищенаведеними залізничними накладними поставив покупцю товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 5 429 044,87 грн., який був прийнятий покупцем, що підтверджується даними накладними, які підписані представниками відповідача і наявні в матеріалах справи (а.с. 25-28).

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечені факти отримання товару за представленими залізничними накладними.

Враховуючи умови договору та умови специфікацій до договору, положення ч.1 ст. 692 ЦК України строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, поставка якого підтверджується зазначеними вище залізничними накладними, є таким, що настав.

Відповідач не надав доказів, які б спростовували твердження позивача про виконання ним своїх обовязків за вищенаведеним договором поставки № 141509/1306431 від 14.01.2014 року.

В порушення прийнятих на себе зобовязань Відповідач поставлений на його адресу товар оплатив повністю, однак не у встановлений договором строк.

Позивач відповідно до п. 7.6 договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу: 296 706,01грн. пені,16 429,62 грн. трьох відсотків річних та 698 332,53грн. інфляційних втрат за загальний період з 04.02.2015 року по 26.06.2015 року.

На час прийняття рішення у справі відповідачем доказів погашення заборгованості зі сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних перед позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.6 договору визначено, що у випадку порушення покупцем строків оплати поставленого товару, передбачених даним договором поставки, покупець оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочки оплати, включаючи день оплати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем у апеляційній скарзі та у судовому засіданні не оспорювався визначений позивачем період прострочення виконання грошового зобовязання, а також розмір пені та інших нарахувань, контррозрахунок не надано.

Колегія суддів відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням визначеного позивачем періоду прострочення виконання грошового зобовязання, максимального розміру пені та інших нарахувань, беручи до уваги п. 7.6. договору, відповідно до якого пеня сплачується за кожний день прострочення, включаючи день оплати, прийшла до висновку, що господарський суд правильно задовольнив дані вимоги у розмірі 296 706,01 грн. пені, 16 429,62 грн. трьох відсотків річних та 698 332,53грн. інфляційних втрат за загальний період з 04.02.2015 року по 26.06.2015 року, оскільки прострочення оплати вартості поставленого товару з боку відповідача мало місце.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті. Невиконанням обовязку щодо оплати отриманого товару відповідач порушує права позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти (вартість товару) у власність позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що сума штрафних санкцій, які відповідач повинен сплатити позивачу згідно рішення господарського суду занадто велика, не відповідає обставинам справи, розміру понесених збитків позивача та може призвести до зупинки діяльності підприємства, а також не застосування судом положення ст. 233 ГК України та не зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, колегія суддів з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів встановила наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як передбачено у п. 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.

Так, відповідно до роз'яснень, наданих у підпункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 частина 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Виходячи зі змісту ст. 32, 34 ГПК, належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В той же час, будь-яких доказів для зменшення розміру штрафних санкцій, а саме інформації про майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; фінансовий стан відповідача; його кредиторську та дебіторську заборгованість; наявність збитків внаслідок бойових дій на території Донецької та Луганської областей; дані про вжиття відповідачем заходів до своєчасного виконання зобовязань; ведення судово-претензійної роботи по зменшенню дебіторської заборгованості, відповідачем не надано.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, оскільки колегія суддів не може прийти до висновку, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причин неналежного виконання зобов'язання.

Вимоги апеляційної скарги про скасування рішення в частині стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань, не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства і відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки сплата 3% річних не є заходом відповідальності, тому для їх стягнення не потрібно складу цивільного правопорушення. Для застосування достатньо встановлення факту прострочення виконання грошового зобовязання, що й було зроблено господарським судом.

Більш того, діючим законодавством взагалі не передбачена можливість звільнення (зменшення суми) боржника від сплати процентів річних й інфляційних нарахувань.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не задовольнивши клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи, порушив право відповідача на реалізацію захисту своїх прав та інтересів у судовому засіданні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Отже, діючим законодавством передбачено, що розгляд справи у місцевих господарських судах одноособово чи колегіально у складі трьох суддів залежить від категорії і складності справи, а не від бажання учасників судового процесу. При цьому, колегіальний розгляд справи у місцевих господарських судах це право суду, а не його обовязок.

За обставин невиконання відповідачем грошових зобов'язань місцевий господарський суд, встановивши в його діях склад цивільно-правової відповідальності, застосувавши до спірних відносин правила статей 525 і 526 Цивільного кодексу України, обґрунтовано задовольнив позов в частині стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних.

З огляду на обґрунтованість рішення господарського суду, відповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржника про скасування рішення є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2015 року у справі № 904/7997/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 14.12.2015 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Н.Л. Величко

Суддя І.М. Подобєд