ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" грудня 2015 р. Справа № 924/1813/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Славута Хмельницької області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кам'янець-Подільський Хмельницької області

про визнання частково недійсними договору оренди від 15.10.2007р. та акту прийому-передачі від 10.04.2008р.; зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди від 15.10.2007р. та акту прийому-передачі від 10.04.2008р.; визнання погашеного боргу

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 29.09.2007р.;

відповідача: ОСОБА_4 - за договором від 11.12.2015р.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсними договору оренди від 15.10.2007р. та акту прийому-передачі від 10.04.2008р.; зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди від 15.10.2007р. та акту прийому-передачі від 10.04.2008р.; визнання погашеного боргу.

Представник відповідача відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України просить суд припинити провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 була зареєстрована виконавчим комітетом Славутської міської ради 18.12.2007р., тобто через два місяці після укладення договору оренди приміщення від 15.10.2007р.

Представник позивача також просить суд припинити провадження у справі та повернути сплачений судовий збір.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що провадження у даній справі підлягає припиненню з огляду на наступне.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як передбачено статтею 21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" передбачено, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Крім того, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013р. № 3 спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з'ясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа-підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

Статтею 3 Господарського кодексу України передбачено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як визначено у ст.2 Господарського кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Водночас, згідно з ч.1 ст.128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи засвідченої копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 18.12.2007р., державну реєстрацію ОСОБА_1 як підприємця без статусу юридичної особи проведено 18.12.2007р.

Беручи до уваги наведені вище приписи, враховуючи предмет позову в даній справі (про визнання частково недійсними договору оренди від 15.10.2007р. та акту прийому-передачі від 10.04.2008р.; зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди від 15.10.2007р. та акту прийому-передачі від 10.04.2008р.; визнання погашеного боргу), з огляду на те, що на момент укладення договору оренди від 15.10.2007р. ОСОБА_1 не була зареєстрована як фізична особа-підприємець (державну реєстрацію ОСОБА_1 як підприємця проведено 18.12.2007р.), відтак, в силу вищенаведених положень (в тому числі ст.2, ч.1 ст.128 Господарського кодексу України) не мала статусу суб'єкта господарювання та учасника відносин у сфері господарювання, даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Таким чином, провадження у справі підлягає припиненню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Крім того, представником позивача було подано заяву від 14.12.2015р. про повернення судового збору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачений при поданні позовної заяви судовий збір слід повернути позивачу.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 80 (п. 1 ч. 1), 86 Господарського процесуального кодексу України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", господарський суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі припинити.

Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України 4872 грн. сплаченого судового збору, перерахованого відповідно до квитанції № 0.0.458774399.1 від 10.11.2015р.

Суддя М.В. Смаровоз