ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа № 922/4533/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Тарасова І. В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №01-42юр/3208 від 30.04.2015 року.

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю № 156 від 18.02.2015 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" (вх.№5256 Х/3-10) на рішення господарського суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року по справі №922/4533/15

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.10.2015 року по справі №922/4533/15 (суддя Ємельянова О.О.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" 8488,00 грн. 3% річних, 169759,75 грн. пені, 3564,96 грн. судового збору. В частині стягнення пені у розмірі 12003,12 грн., 3% річних у розмірі 600,16 грн. та інфляційних витрат у розмірі 37429,59 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерна компанія "Харківобленерго", звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2015 по справі №922/4533/15 в частині відмови в стягненні інфляційних втрат, а саме стягнути інфляційні втрати в розмірі 16969,98 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його зміни.

Комунальне підприємство "Міськелектротранссервіс" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що скаржником у апеляційній скарзі не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В межах встановленого статтею 102 Господарського процесуального кодексу України строку розгляду апеляційної скарги 01.12.2015 року оголошено перерву до 10.12.2015 року.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, 19.03.2012 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник позивач у справі) та Комунальним підприємством "Міськелектротранссервіс" (споживач відповідач у справі) укладено договір про постачання електричної енергії № 37, відповідно до умов якого (розділ 1) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача дозволеною потужністю, зазначену у додатку № 3.1. Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку до цього договору, а споживач сплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є невідємними частинами.

Згідно з підпунктом 2.2.3 договору, споживач зобовязується своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами Додатку № 2 Порядок розрахунків.

Пунктом 9.5 договору встановлено, що договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Сторонами погоджено у пункті 1 додатку 2 Порядок розрахунків, що розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця.

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додатком №20 «Акт про використану енергію», який споживач отримає разом із рахунками та повинен повернути підписаними та скріпленим печаткою в термін до 5 днів. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). Споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання (пункт 5 додатку 2 Порядок розрахунків).

Відповідно до пункту 6 додатку № 2 Порядок розрахунків до договору у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком рахунків постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, та 3% річних з прострочення суми. При цьому сума грошового зобов'язання за цим договором повинна бути оплачена відповідачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Додатковою угодою б/н від 02.06.2015 року до договору про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 року сторони домовились змінити абзац 3 пункту 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків (для усіх споживачів, крім бюджетних установ (організацій) та крім споживачів, які живляться від мереж класу напруги 35-110 кВ та 330 кВт)" від 19.03.2012 року до договору про постачання електричної енергії від 19.03.2012 року № 37, виклавши його в такій редакції: "Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами "Харківенергозбуту" розрахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачено споживачем протягом 25 операційних днів з дня його отримання" (т. 1. а.с. 111).

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, здійснив відпуск теплової енергії відповідачу за період з лютого 2015 року по травень 2015 року, про що свідчать рахунки на оплату за спожиту теплову енергію, які долучено до матеріалів справи (том 1, а.с. 74-75).

Однак, відповідач виконував покладені на нього грошові зобов'язання (в частині оплати вартості спожитої електроенергії) з порушенням строків, у звязку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача 181762,87 пені, 37429,59 грн. інфляційних втрат та 9088,16 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Господарським судом першої інстанції задоволено позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 8488,00 грн. 3% річних та 169759,75 грн. пені.

Розглядаючи вимоги про стягнення пені та 3% річних, суд попередньої інстанцій дослідив наданий позивачем розрахунку сум, встановив вірний період за які вказані суми повинні нараховуватись, що є беззаперечним дотриманням судом першої інстанції вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, місцевий господарський суд, виконав всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірив обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, в рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, внаслідок чого судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення в задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 8488,00 грн. 3% річних та 169759,75 грн. пені

Слід зазначити, що позивач та відповідач не оскаржили рішення місцевого суду в цій частині.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення в частині відмови у стягненні з відповідача інфляційних втрат у розмірі 16969,98 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд зазначив, що термін прострочення виконання боржником грошового зобовязання за лютий березень 2015 року становить менше ніж місяць, а тому індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Висновок суду першої інстанції за переконанням колегії суддів є таким, що не суперечить чинному законодавству, з огляду на наступне.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зауважити, що сплата інфляційних втрат не має характеру штрафних санкцій, а виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Крім того, необхідно враховувати, що, як на тому наголошено в пункті 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України № 23/466 від 05.04.2011 року та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62-97р від 03.04.1997 року).

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає пункту 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 року № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

Згідно Роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України "Про деякі питання, пов'язані з застосуванням індексу інфляції" № 02-5/223 від 12.05.1999 року (зі змінами та доповненнями) та Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у листі Верховного Суду України № 62-97Р від 03.04.1997 року, індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. При здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат. Отже при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується, вказана правова позиція також зазначена в Постанові Вищого Господарського Суду України по справі № 29/75-10-1823 від 24.11.2010 року та по справі № 4/54-10-18-18 від 19.01.2011 року.

Таким чином, найменший період визначення інфляційні втрат складає місяць. При стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, термін прострочення, яких становить менше ніж місяць, індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

У відповідності до розрахунку позивача, який доданий до позовної заяви, збитки від інфляції в сумі 16969,98 грн. ним нараховані за період з 01.05.2015 по 15.05.2015 (за зобовязання, що виникли у лютому-березні 2015 року).

Проте, як зазначалось вище, найменший період визначення інфляції становить місяць, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат (див. Постанову Вищого Господарського Суду України по справі №29/75-10-1823 від 24.11.2010 року, по справі №4/54-10-18-18 від 19.01.2011 року, по справі №915/727/13 від 30.10.2013 року та по справі №917/1667/14 від 01.04.2015 року).

У судовому засіданні 10.12.2015 року представник позивача зазначив, що нарахування інфляційних втрат за лютий - березень 2015 року, здійснювалось за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року та з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року, оскільки відповідач у зазначені періоди, порушив умови договору, оплату рахунків за спожиту теплову енергію не здійснив.

Однак, дане твердження не знайшло свого відображення в матеріалах справи. Так, за розрахунком боргу, який був наданий до позовної заяви, вбачається, що за лютий 2015 року зобовязаним контрагентом (відповідачем) було здійснено оплату рахунків за спожиту теплову енергію на загальну суму 3431124,69 грн., а за березень 2015 року в сумі 2755225,00 грн.

Враховуючи, що позивачем обрана невірна методика розрахунку, інфляція була нарахована за періоди прострочення виконання відповідачем зобов'язання, які не дорівнюють календарному місяцю, колегія суддів вважає, що в частині стягнення 16969,98 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

У відповідності з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 20.10.2015 року по справі №922/4533/15 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Акціонерної компанії "Харківобленерго" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтями 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року по справі №922/4533/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Тарасова І. В.