ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015р. Справа№ 914/3772/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Львів

про стягнення 51506,26 грн.

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі М. Потикевич

Представники:

Від позивача: Гулкевич Н.І.

Від відповідача: ОСОБА_2

Суть спору:

Позовну заяву подано Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», м.Дніпропетровськ до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Львів про стягнення 51506,26 грн.

Ухвалою господарського суду від 04.11.2015р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.11.2015р.

Для всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору, необхідністю з'ясування всіх обставин справи 24.11.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 08.12.2015р. представник позивача з'явився, надав суду для огляду оригінали документів, позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №LVH1-62 про надання овердрафтового кредиту від 05.06.2008р., внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитом в розмірі 9783, 31 грн., 17026,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 21291, 55 грн. - заборгованість по пені нарахованої на підставі п.5.1. договору внаслідок неналежного виконання зобов'язання, 1000,00 грн. - штрафу, фіксована частина та 2405, 06 грн. - штрафу, відсоток від суми позову нарахованих на підставі п.5.7. договору. Позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання з"явився, проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Посилається на сплив позовної давності, встановленої у ст. 257 ЦК України, вважає, що термін позовної давності обчислюється з 08.06.2009р., тобто станом на день подання позову спливли строки позовної давності. Просить суд застосувати позовну давність до заявлених позивних вимог та відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язання вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Однією з підстав виникнення зобов'язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

05.06.2008р. між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (перейменоване на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «Приватбанк») в особі Львівського міського відділення «Сихівське» (позивач, за договором - банк) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, за договором - клієнт) укладено договір №LVH1-62 про надання овердрафт-мікро кредиту.

Згідно розділу А. Істотні умови кредитування визначено, вид кредиту - овердрафтовий кредит, ліміт кредитного договору: 14000,00 грн. Проведення платежів клієнта в порядку, установленим даним договором, проводиться банком в строк по 08.06.2009р. (п.А.3), з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 25% річних (п.А.7). При порушенні клієнтом будь-якого зобов'язання по погашенню кредиту, клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 50% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.А.8). Клієнт сплачує банку винагороду за встановлення ліміту в розмірі 2% від суми встановленого ліміту. Строк оплати винагороди: в день укладення даного договору. Оплата винагороди здійснюється в гривні. Нарахування здійснюється в день оплати (п.А.10).

Відповідно до умов п.1.1 договору, банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується здійснювати овердрафтне обслуговування клієнта, яке полягає в проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта НОМЕР_1, відкритому в банку, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому, на поточному рахунку клієнта утворюється дебетове сальдо. «Овердрафт-мікро» кредит надається на поповнення обігових коштів і здійснення поточних платежів клієнта.

Згідно п.2.1.2. договору, банк зобов'язується при наявності вільних грошових ресурсів і відсутності розрахункових документів на примусове списання (стягнення) коштів з поточного рахунку клієнта, проводити платежі клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку на основі його розрахункових документів в межах ліміту, встановленого відповідно до п.1.3. договору і строків обумовлених п.1.4., п.1.5 договору. Зобов'язання по видачі кредиту чи його частини, відповідно до договору про надання кредиту, виникає у банку в день надання клієнтом розрахункових документів на використання кредиту в межах вказаних в них сум, в порядку, передбаченому п.2.4.1. договору.

У відповідності до п.2.2.3 договору, клієнт зобов'язується здійснювати погашення кредиту, отриманого в межах встановленого ліміту, не пізніше строку закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого п.1.5. договору. Період безперервного користування кредитом - не більше 30 днів (п.А.3). Клієнт зобов'язується сплачувати проценти за весь час користування кредитом відповідно до п.п.4.1., 4.2, 4.3, 4.5. договору (п.2.2.2 договору). Крім того, клієнт зобов'язується проводити повне погашення різниці між заборгованістю по кредиту і встановленим за погодженням сторін лімітом у відповідності до п.2.3.2. договору, у випадку перевищення заборгованості по кредиту над сумою знову встановленого ліміту протягом операційного дня, на той момент, на який виникла різниця. Погашення цієї різниці трактується як погашення кредиту (п.2.2.3 договору). Клієнт зобов'язаний сплатити банку винагороду у відповідності до п.4.4, п.4.5, п.4.11., А.10 договору.

Згідно умов п.4.1 договору, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки виходячи з відсоткової ставки у розмірі зазначеному у п. А.7 - 25% річних.

Відповідно до п.4.2 договору та ст. 212 ЦК України, при порушенні клієнтом зобов'язань, передбачених п.п.1.4. 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом, зазначені у п.А.8 договору - 50% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У відповідності до умов п. 5.1 договору, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, терміну повернення кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4, винагороди передбаченої п.п.2.2.7, 4.4, клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, але більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Згідно п. 5.7 договору, у випадку порушення клієнтом термінів платежів по будь-якому із зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до суду, клієнт сплачує банку штраф, що розраховується за формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми позову.

На виконання взятих на себе зобов'язань, позивач надав відповідачу на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 овердрафтовий кредит в сумі 10055,83 грн., що підтверджується випискою з банку за період з 04.06.2008р. по 14.07.2015р. (в матеріалах справи).

З метою досудового врегулювання спору, позивач надсилав на адресу відповідача претензію від 11.06.2015р. вих. №30.1.0.0/2 - 80606LVH7O575 з вимогою про погашення заборгованості яка станом на 11.06.2015р. становила: 9783,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17026,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 15556,44 грн. - пеня (докази надсилання претензії на адресу відповідача в матеріалах справи). Проте, дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 9783,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 17026,34 грн., 21291 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 1000,00 грн. - штрафу, фіксована частина, 2405,06 грн. - штрафу, відсоток від суми позову.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до приписів ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором №LVH1-62 про надання овердрафт-мікро кредиту від 05.06.2008р. належним чином не виконав, отримані кошти погасив частково, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на день розгляду справи становить 9783, 31 грн. - заборгованість за кредитом, 17026,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 21291, 55 грн. - заборгованість по пені нарахованої на підставі п.5.1. договору, 1000,00 грн. штрафу та 2405, 06 грн. - штрафу, відсоток від суми позову нарахованих на підставі п.5.7. договору (розрахунок заборгованості в матеріалах справи).

Позивачем в підтвердження позовних вимог, долучено до матеріалів справи виписку по рахунку відповідача за період з 04.06.2008р. по 14.07.2015р. з відображенням руху коштів по рахунку відповідача, якою підтверджується надання кредитних коштів, користування кредитними коштами та їх часткове погашення, чим підтверджено обставини, на яких ґрунтується вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом. Доказів зворотнього суду не надано. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи виписку по рахунку відповідача по тілу кредиту за період з 04.06.2008р. по 14.07.2015р., виписку по процентам за період з 04.06.2008р. по 14.07.2015р. та виписку по нарахованій пені за період з 04.06.2008р. по 14.07.2015р.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про порушення прав позивача та обґрунтованість заявлених позовних вимог на суму 9783,31 грн. заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 17026,34 грн., 21291,55 грн. - пені, 1000,00 грн. - штрафу та 2405,06 грн. - штрафу, відсоток від суми позову.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву (від 24.11.2015р. вх. №50814/15) заявлено про застосування позовної давності. Відповідач зазначив, що перебіг строку позовної давності розпочався коли позивач дізнався про порушення свого права, а саме 08.06.2009р., тобто на момент звернення до господарського суду строк позовної давності як до основної вимог про стягнення заборгованості за кредитом так і до вимоги про стягнення пені минув. Відтак, вважає, що станом на дату подання позовної заяви спливли строки позовної давності, що у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Водночас, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно абз.7 п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (зі внесеними змінами та доповненнями), законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 ГПК).

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (зі внесеними змінами та доповненнями) роз'яснено, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Крім того, згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог.

Згідно п.5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (зі внесеними змінами та доповненнями), позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Таким чином, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності та зважаючи на сплив строку позовної давності до правомірно заявлених позовних вимог, а також враховуючи відсутність пояснень позивача щодо поважності причин пропуску позовної давності, суд дійшов висновку в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку в позові відмовити повністю.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 49, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 11.12.2015р.

Суддя Мороз Н.В.