ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Справа № 911/4606/15

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємець ОСОБА_1, Київська обл., м. Кагарлик

до відділу культури і туризму, національностей та релігій Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області, Київська обл., м. Кагарлик

про визнання договору оренди продовженим

за участю представників:

позивача:ОСОБА_1;
відповідача:ОСОБА_2, керівник;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до відділу культури і туризму, національностей та релігій Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області (відповідач) про визнання продовженим договору оренди від 06.05.2011 року укладеного між Дирекцією міського центру культури та дозвілля (ОСОБА_3) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) на тих же умовах і на той же строк.

Разом із позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи до забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу проведення конкурсу на право укладання договорів оренди комунального майна, яке перебуває у комунальній власності міста Кагарлик нежитлового приміщення в міському Центрі культури і дозвілля корисною площею 9 м2 та 4 м2 допоміжної площі, що знаходиться за адресою Київська область м. Кагарлик, вул. Незалежності, 12.

Розглянувши дану вимогу, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позивачем не було наведено суду жодних підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів, не наведено суду належних доказів, також з матеріалів справи судом не встановлено обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Окрім того, позивачем не наведено доказів того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.10.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 29.10.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом задоволено.

29.10.2015 року через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.10.2015 року розгляд справи було відкладено на 12.11.2015 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВЛЕНО:

06 травня 2011 року між Дирекцією міського центру культури та дозвілля (ОСОБА_3) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) було укладено Договор оренди №б/н нерухомого майна, що знаходиться на балансі МЦКД, відповідно до п. 1.1. якого ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування частину приміщення будинку культури (надалі - ОСОБА_3), корисною площею 9м2 та 4м2 допоміжна площа, розміщеною в приміщенні площею 20 м2, яке знаходиться за адресою: м. Кагарлик, вул. Незалежності, 12.

Майно передається в оренду з метою надання юридичних послуг фізичним та юридичним особам.

Відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акту приймання-передачі майна. (п. 2.1. Договору).

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у відповідача права власності на це майно. Власником залишається МЦКД, а відповідач користується ним протягом строку оренди. (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору у разі припинення дії цього Договору майно повертається Орендарем ОСОБА_3. Орендар повертає ОСОБА_3 аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарю цим майном. Майно вважається поверненим ОСОБА_3 з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Цей Договір укладений строком на 2 роки що діє з 06.05.2011 року по 06.05.2013 року (п. 10.1. договору). У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього Договору оренди після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 10.6. договору).

Зміни та доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємною згодою сторін. (п. 10.3. Договору).

Актом приймання-передачі майна від 06.05.2011 року, підписаним Директором МЦКД ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1, який міститься в матеріалах справи, підтверджується передача об'єкту оренди позивачу.

На підставі додаткового договору укладеного 07 травня 2013 року, який є невідємною частиною Договору оренди нежитлового приміщення від 06 травня 2011 року, дія Договору оренди пролонгована (продовжена) до 07 травня 2015 року.

Рішенням сесії Кагарлицької міської ради «Про передачу в оперативне управління комунального майна» № 527-LIX-VI від 13 січня 2015 року право управління необоротним активом, в т.ч. будівлі Кагарлицького міського центру культури і дозвілля, передано до відділу культури і туризму, національностей та релігій Кагарлицької РДА.

На підставі додаткового договору укладеного 07 травня 2015 року, який є невідємною частиною Договору оренди нежитлового приміщення від 06 травня 2011 року, дія Договору оренди пролонгована (продовжена) до 31 травня 2015 року.

Предметом даного позову є вимога про визнання договору оренди індивідуально визначеного майна, що є спільною власністю територіальної громади міста Кагарлик Київської області, право управління яким передано до відділу культури і туризму, національностей та релігій Кагарлицької РДА, від 06 травня 2011 року, з урахуванням додаткових договорів від 06 травня 2013 року та 07 травня 2015 року, яким укладено між Кагарлицьким міським центром культури і дозвілля та ФОП ОСОБА_1 продовженим на той самий строк, а саме на 4 роки 1 місяці, до 01 липня 2019 року на тих самих умовах.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню на таких підставах.

Суд встановив, що між сторонами виникли орендні правовідносини.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частинами першою та другою ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 2,3 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди комунального майна.

Згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Як вбачається з договору оренди від 06 травня 2011 року про оренду комунального майна на який посилається відповідач орендодавцем за даним договором, являється Міський центр культури та дозвілля, а не Відділ культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА.

Тобто, між ФОП ОСОБА_1 та Відділом культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА не виникали господарські зобовязання.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до частини 2 ст. 15 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», яка передбачає, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди.

Згідно ст. 137 Господарського кодексу України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно ст. 316 Цивільного кодексу України, Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття оперативного управління не є тотожним праву власності власник закріплює майно за субєктом господарювання, залишаючись власником.

А тому, застосування ч.2 ст. 15 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» у позивача немає підстав так як до цього часу власником майна будівлі Міського центру культури та дозвілля є Кагарлицька міська рада, а не відділ культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА.

В звязку з внесенням змін до Бюджетного кодексу України з 01.01.2015 року фінансування закладів культури покладено на районний бюджет.

13.01.2015 року на сесії Кагарлицької міської ради було прийняте рішення №527-LIX-VI «Про передачу в оперативне управління комунального майна».

Вказаним рішення передбачено, що Кагарлицька міська рада передає в оперативне управління Відділу культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА майновий комплекс Міського центру культури та дозвілля в складі міського будинку культури, що знаходиться за адресою м. Кагарлик вул. Незалежності, 12. Пунктом 3 рішення передбачено укладання договору на оперативне управління майном, що належить на праві комунальної власності територіальних громад м. Кагарлик.

13.01.2015 року між Кагарлицькою міською радою та відділом Культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА був укладений договір про передачу в оперативне управління цілісного майнового комплексу Міського центру культури та дозвілля, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кагарлик.

Відповідно до п. 6.1 Договору про передачу в оперативне управління цілісного майнового комплексу Міського центру культури та дозвілля, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кагарлика передбачено, що користувач має право передавати майно в довгострокову оренду за погодженням з Уповноваженим органом.

22 травня 2015 року Відділом культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА до Кагарлицької міської ради був направлений лист №29 про надання дозволу на передач в оренду окремих кімнат в приміщенні Міського центру культури і дозвілля.

25 травня 2015 року Виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради було прийняте рішення №100-1 «Про надання дозволу на передачу комунального майна в оренду» відповідно до якого Відділ культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької міської ради надано дозвіл на передачу в оренду частини приміщення будинку культури, корисною площею 9 м2 та 4 м2 допоміжної площі, що знаходиться за адресою: м. Кагарлик, вул. Незалежності, 12 та належить до комунальної власності територіальної громади м. Кагарлик і перебуває на балансі Відділу культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА.

Згідно до п. 2. Рішення №527-LIX-VI «Про передачу в оперативне управління комунального майна», Відділ культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА при передачі приміщення в оренду повинен забезпечити дотримання вимог чинного законодавства та нормативних актів, що регулюють передачу в оренду комунального майна.

27 травня 2015 року Відділом культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА ФОП ОСОБА_1 було направлено повідомлення №30 про те, що 31 травня 2015 року закінчується термін дії договору оренди та рекомендовано для укладення договору оренди звернутися до відділу культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА.

27 травня 2015 року до Відділу культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА від ФОП ОСОБА_1 надійшла пропозиція №03 на переукладення договору оренди нежитлового приміщення до пропозиції додано договір оренди майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, акт приймання передачі приміщення в оренду, договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг.

На виконання підпункту 1.5 пункту 1 «Порядку проведення конкурсу на право укладання договору оренди майна, що перебуває у комунальній власності міста» (затвердженого рішення сесії Кагарлицької міської ради №319-XXIII-IV від 11.02.2005 року) 02 червня 2015 року по відділу культури і туризму, національностей та релігій Кагарлицької райдержадміністрації був виданий наказ №36 про створення комісії для проведення комісії для проведення конкурсу на право укладання договору оренди майна, що перебуває у комунальній власності міста.

Отже відділ культури і туризму національностей та релігій Кагарлицької РДА діє в межах повноважень та у спосіб передбачений діючим законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до частини другої ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в задоволенні позову, господарські витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 17.11.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак