ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа № 926/1111/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернівецької області

на рішення господарського суду Чернівецької області від 23.09.2015 р.

у справі № 926/1111/15

за позовом: прокурора міста Чернівці

до відповідача-1: Чернівецької міської ради м.Чернівці

до відповідача-2: обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Захисник 37 м.Чернівці

за участю третіх осіб, які не заявляють

самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача: 1. управління фізичної культури та спорту Чернівецької міської ради м.Чернівці

2. державної інспекція сільського господарства в Чернівецькій області м.Чернівці

3. реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції м.Чернівці

про визнання незаконним та скасування пунктів рішень органу місцевого самоврядування, звільнення та повернення земельної ділянки

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - прокурор відділу прокуратури Львівської області;

від відповідача-1: ОСОБА_3 за довіреністю від 02.06.2014 р. № 01/02-18/603;

від відповідача-2: ОСОБА_4 - за довіренністю б/н від 29.07.2013;

від третьої особи-1: ОСОБА_5 посвідчення №1908 від 08.12.2014 р.

від третьої особи-2: не зявився;

від третьої особи-3: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області у даній справі від 23.09.2015 р. (суддя О.В.Гончарук) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення загалом мотивовано тим, що прокурором всупереч вимог ст. 33 ГПК України не подано доказів того, що державну реєстрацію відповідача як юридичну особу у встановленому законодавством порядку не скасовано, тому підстави для відмови кооперативу рішенням 36 сесії Чернівецької міської ради 6 скликання №877 від 30.05.2013 «Про надання юридичним особам дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки» були відсутні враховуючи також те, що згідно ст. 41 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Крім цього, всупереч доводам прокурора, суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення прийшов до висновку, що відсутній факт накладення земельних ділянок. Зокрема, земельної ділянки орієнтовної площі 0,2500 га, на яку надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки другому відповідачу, та ту, на яку такий же дозвіл орієнтовною площею 3,0 га було надано Управлінню по фізичній культурі і спорту міської ради, оскільки остаточне рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки в постійне користування Управлінню по фізичній культурі і спорту міської ради, не приймалося.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурором подано апеляційну скаргу, у якій зазначається те, що згідно поданих документів засновниками ОК «ЖБК Захисник 37» виступали троє осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які на час створення і державної реєстрації кооперативу, а також і на момент прийняття Чернівецькою міською радою оскаржуваного рішення, на квартирному обліку не перебували, а ОСОБА_6 взагалі проживав за межами м. Чернівці.

У порушення вимог п.3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, ч.1 ст. 134 Житлового кодексу України, засновниками (членами) обслуговуючий кооператив «ЖБК Захисник 37» виступали лише три особи, а не п'ять осіб, як це передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, прокурор вважає, що міська рада приймаючи оспорюване рішення повинна була перевірити правомірність створення та реєстрацію кооперативу, і встановивши невідповідність такого створення вимогам чинного законодавства, відмовити у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу перший відповідач та запереченнях на апеляційну скаргу другий відповідач загалом обґрунтували їх тими ж обставинами і підставами, які стали основою та враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення.

В адресу апеляційного суду від третіх осіб: державної інспекція сільського господарства в Чернівецькій області за вих. № 10-11/1041 від 11.11.2015 р. та реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції за вих. № 07-16/129 від 24.11.2015 р. надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників.

Також, на виконання ухвали апеляційного суду від 04.11.2015 р. від прокуратури у Чернівецькій області надійшов лист за вих. № 524 вих-15 від 19.11.2015 р. із оригіналом платіжного доручення № 1291 від 26.10.2015 р. про сплату та зарахування до державного бюджету сплаченого судового збору.

Присутні у судовому засіданні прокурор та представники відповідачів відповідно підтримали доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі та відзивах на таку.

Крім цього, присутній у судовому засіданні представник третьої особи - управління фізичної культури та спорту Чернівецької міської ради підтвердив те, що спірна земельна ділянка площею 0,25 га, на яку першим відповідачем оспорюваним рішенням надано дозвіл другому відповідачу на складання проекту відведення земельної ділянки, дійсно знаходиться у межах іншої земельної ділянки у м.Чернівцях по вул. Рівненській, 7-А площею 3 га, згоду на виготовлення проекту відведення якої іншим рішенням ця ж рада надавала для оформлення права постійного землекористування Управлінню по фізичній культурі і спорту міської ради, проте рішення про затвердження такого проекту Чернівецькому міською радою не приймалося, оскільки такий проект землевпорядною організацією виготовлено не було.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як вірно встановлено місцевим судом та перевірено апеляційним, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії АВ № 409099 від 15.04.2013 р., датою державної реєстрації обслуговуючого кооперативу «ЖБК Захисник 37» як юридичної особи є 11.04.2013 р. і цього ж числа проведено державну реєстрацію статуту кооперативу за записом № 0008109 державним реєстратором виконавчого комітету Чернівецької міської ради, затвердженого загальними зборами засновників ще 08.04.2013 р. (а.с.18, 19)

До дати державної реєстрації 08.04.2013 р. голова кооперативу звернувся із заявою за вих. № 1/04 від 08.04.2013 р. про виділення земельної ділянки для будівництва багатоквартирного будинку. (а.с.27)

Пунктами 1.2, 3 рішення Чернівецької міської ради №877 від 30.05.2013 надано дозвіл обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Захисник 37» на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,2500 га у власність за рахунок земель запасу міста для будівництва багатоквартирного житлового будинку на вул. Рівненській, 7-Б у м. Чернівці, а також надано право на отримання інших вихідних даних на проектування обєкта містобудування та здійснення проектно-вишукувальних робіт у порядку визначеному законом. (а.с. 16)

Пунктом 27 іншого рішення Чернівецької міської ради №1361 від 25.09.2014 р. затверджено проект відведення та передано обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Захисник 37» у власність земельну ділянку на вул. Рівненській, 7-Б у м. Чернівці площею 0,2596 га (кадастровий номер №:11:005:0017) для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.(а.с.28)

14.10.2014 р. обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив Захисник 37 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку на вул. Рівненській, 7-Б у м. Чернівці площею 0,2596 га з кадастровим номером №:11:005:0017.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6, ч.ч.1, 2, 3 ст. 7, ч.1 ст.15 Закону України «Про кооперацію», кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах.

Засновниками кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи України та іноземних держав, які беруть участь у діяльності кооперативів через своїх представників.

Рішення про створення кооперативу приймається його установчими зборами.

Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що оскільки чинним законодавством загалом та Законом України «Про кооперацію» зокрема, не встановлено особливостей державної реєстрації житлово-будівельних і гаражних кооперативів, їх реєстрація відбувається в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців».

При цьому, Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» також не містить у собі заборон або обмежень, або умов щодо реєстрації житлово-будівельних кооперативів, повязаних з наявністю житлових потреб засновників або його членів, вікового цензу, тощо.

Згідно ст. 3 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців. Законом можуть бути встановлені особливості державної реєстрації об'єднань громадян (у тому числі професійних спілок, організацій роботодавців, їх об'єднань), політичних партій, державних органів та органів місцевого самоврядування, асоціацій органів місцевого самоврядування, банків, торгово-промислових палат, фінансових установ (у тому числі кредитних спілок), бірж, а також інших установ та організацій.

Об'єднання громадян, політичні партії, державні органи та органи місцевого самоврядування, асоціації органів місцевого самоврядування, банки, торгово-промислові палати, фінансові установи (у тому числі кредитні спілки), біржі, інші установи та організації, для яких законом встановлені особливості державної реєстрації, набувають статусу юридичної особи лише з моменту їх державної реєстрації у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 5, ч.4 ст. 25 вказаного Закону, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців проводиться державним реєстратором за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації юридичної особи є датою державної реєстрації юридичної особи.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом даного спору не є спір про оскарження порядку створення, діяльності та державної реєстрації обслуговуючого кооператив(другого відповідача у справі), а тому суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що державна реєстрація обслуговуючого кооперативу будь-яким чином не повязана із правомірністю та законністю, чи навпаки, оскаржуваних рішень Чернівецької міської ради, яка є відповідачем у даній справі.

Щодо суті пунктів оскаржуваних рішень ради, то відповідно до п.2.1 статуту кооперативу, затвердженого установчими зборами засновників цього кооперативу, зареєстрованого державним реєстратором 11.04.2013 р., метою створення кооперативу є обєднання зусиль його членів та залучення їх коштів для житлового будівництва (реконструкції), утримання та управління введеного в експлуатацію житлового фонду.

Отже, згідно з наведеними у положеннях статуту обслуговуючого кооперативу правилами щодо мети створення та основних завдань, а також з урахуванням вищезгаданої ч. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію», за характером своєї діяльності цей кооператив відноситься саме до житлово-будівельного, а не будь-якого іншого.

Згідно ч.1 ст. 41, ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, зважаючи, що на дату прийняття оспорюваних рішень про надання згоди на складання проекту відведення земельної ділянки та затвердження проекту відведення земельної ділянки другий відповідач був у встановленому законодавством порядку зареєстрований як житлово-будівельний обслуговуючий кооператив (юридична особа), право на безоплатне отримання ним земельної ділянки у власність передбачено ч.1 ст. 41 Земельного кодексу України, рішення суду першої інстанції про відмову у позові про визнання недійсними вказаних вище рішень органу місцевого самоврядування є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, місцевим судом правомірно також відхилено доводи прокурора про накладення земельних ділянок та відповідно незаконність оскаржуваних рішень ради з огляду на таке.

Дійсно, згідно п.2.1 рішення Чернівецької міської ради 32 сесії 5 скликання № 685 від 11.09.2008 р. із змінами, винесеними рішенням № 1248 від 25.02.2010 р., управлінню фізичної культури та спорту Чернівецької міської ради дозволено будівництво спортивного комплексу та складання проекту відведення земельної ділянки площе. 3,0 га за рахунок земель запасу міста в постійне землекористування на вул..Рівненській, 7-А.

Згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому, місцевим судом вірно встановлено, що рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки на виконання вказаного вище рішення не приймалося, державний акт постійного землекористування не видавався, в установленому порядку не реєструвався, тому на час прийняття оскаржуваних рішень радою будь яких обмежень на передачу земельної ділянки у власність другому відповідачу, як і зрештою зареєстрованих прав на спірну земельну ділянку за іншими особами, не було.

Також, необґрунтованими є доводи прокурора про незаконність п. 11.2 рішення про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки від 30.05.2013 р. внаслідок подання головою кооперативу заяви про виділення земельної ділянки 08.04.2013 р., тобто до дати державної реєстрації кооперативу, яка як зазначалося вище відбулася 11.04.2013 р., оскільки рішення про утворення кооперативу було уже прийнято засновниками та затверджено першу редакцію статуту саме 08.04.2013 р., і з цього часу керівництвом кооперативу вживалися паралельно заходи як до вчинення державної реєстрації, так і щодо подання такої заяви.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Прокурором не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що прийняте судом першої інстанції та оскаржуване прокурором рішення, прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 23.09.2015 р. у даній справі № 926/1111/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду Чернівецької області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07.12.2015 р.

ОСОБА_9Матущак

Судді Н.А.Галушко

ОСОБА_1