ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 910/5926/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Жукової Л.В. (доповідач), Білошкап О.В.,
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 02.07.2015
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.10.2015
у справі № 910/5926/15-г господарського суду міста Києва
за позовомпублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до відповідачів1. публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" 2. приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс"
про визнання договору про надання поворотної фінансової допомоги недійсним

за участю представників сторін: "Криворізький турбінний завод "Констар" - Смиковського В.П.; приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс" - Харабет О.І.

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним з моменту укладення договору №244 від 28.12.2011 про надання поворотної фінансової допомоги, який укладений між ПАТ "Криворізький Турбінний завод "Констар" та ПрАТ "Страхова компанія "Мега-Поліс".

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.07.2015 у справі №910/5926/15-г у (Суддя - Борисенко І.І.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 у справі №910/5926/15-г (головуючий суддя: Ільєнок Т.В., судді Куксов В.В., Яковлєв М.Л.) апеляційну скаргу позивача ПАТ "Укрсоцбанк" залишено без задоволення. Рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 №910/5926/15-г залишено без змін.

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" у касаційній скарзі просить Вищий господарський суд України скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015, рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 та прийняти нове рішення у даній справі, яким позовні вимоги задовольнити повністю, пославшись на порушення та невірне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 91, 92, 203, 215, Цивільного кодексу України, ст. ст. 207, 353 Господарського кодексу України та статті 2 Закону України "Про страхування"

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, 28.12.2011 між ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" (далі - Позичальник) та ПрАТ "Страхова компанія "Мега-Поліс" (далі - Позикодавець) укладено Договір №244 про надання поворотної фінансової допомоги (надалі - Договір), згідно з умовами якого відповідач-2 зобов'язався надати відповідачеві-1 поворотну фінансову допомогу в національній валюті в розмірі 500 000,00 гривень, а відповідач-1 зобов'язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених Договором (пункти 1.1., 2.1. Договору), відповідно до яких фінансова допомога за Договором надається на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 23.02.2012 року.

В подальшому до Договору неодноразово вносились зміни в частині зміни термінів повернення фінансової допомоги, згідно з Додатковими угодами №1 від 22.02.2012 року, №2 від 29.12.2012 року, №3 від 29.03.2013 року, №4 від 27.06.2013 року, №5 від 31.12.2013 року, №6 від 31.03.2014 року та №7 від 30.06.2014 року.

Останньою додатковою угодою до Договору сторони погодили термін повернення фінансової допомоги до 31.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 12.08.2014 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар"

Станом на дату порушення справи про банкрутство ПАТ "Криворізький Турбінний завод "Констар", відповідач-1 не повернув відповідачу-2 грошові кошти, отримані на підставі оспорюваного Договору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014 у справі №904/5722/14, визнано грошові вимоги відповідача-2 до відповідача-1 на суму 3 160 167,62 грн., з яких 500 000,00 грн. вимоги, які ґрунтуються на оспорюваному у даній справі правочину.

Одночасно, цією ж ухвалою визнано та включено до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Криворізький Турбінний завод "Констар" вимоги ПАТ "Укрсоцбанк".

Звертаючись із даним позовом ПАТ "Укрсоцбанк" посилався на те, що укладений між відповідачами Договір було вчинено з порушенням ст.ст. 2, 31 Закону України "Про страхування", при його укладенні не дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним. На думку позивача, відповідач-2 має обмежену цивільну дієздатність, зокрема може вести діяльність визначену виключно Законом України "Про страхування". Спірний Договір є договором про надання поворотної фінансової допомоги, тоді як Законом України "Про страхування" не передбачено вчинення страховими компаніями таких правочинів.

При цьому, позивач вважає, що хоча ПАТ "Укрсоцбанк" не є стороною оспорюваного правочину, проте є заінтересованою особою в розумінні ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що укладення спірного правочину спрямовано порушує права Банку, як кредитора у справі про банкрутство ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, висновок якого підтримав апеляційний господарський суд виходив з того, що правові підстави для визнання недійсним оспорюваного Договору про надання поворотної фінансової допомоги №244 від 28.12.2011 відсутні. Крім того, суди дійшли до висновку, що позивачем не доведено яким чином оспорюваний правочин порушує права ПАТ "Укрсоцбанк", як кредитора ПАТ "Криворізький Турбінний завод "Констар".

Погоджуючись із наведеними висновками попередніх судових інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з такого.

Оспорюваний у даній справі правочин за своєю правовою природою є договором позики, який регулюється нормами ст.ст. 1046-1053 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Слід відзначити, що Цивільний кодекс України не встановлює обмежень для юридичних осіб відносно мо жливості бути позикодавцем, а сторонами договору позики можуть бути будь-які суб'єкти ци вільного права, незалежно від їх правового статусу.

Крім того, Закон України "Про страхування", як спеціальний Закон у сфері страхування, не містить заборони для страховиків (відповідач-2) щодо укладення договорів позики.

Згідно ч. 1, 2 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяль ністю з надання фінансових послуг.

У частинах 1, 2 ст. 2 вказаного Закону, які визначають сферу його дії, вказано, що він регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

Як встановлено судом першої інстанції, оспорюваний правочин не містить ознак кредитної діяльності, забороненої у ст. 31 Закону України "Про страхування", оскільки проценти за користування коштами, у даному випадку, не нараховуються, що виключає можливість отримання прибутку від позики, як фінансової послуги.

Аналіз наведених норм та встановлених судами обставин дає підстави погодитись із висновком попередніх судових інстанцій про те, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг, зокрема, надання коштів у позику, можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг, а також юридичними осо бами, які за своїм статусом не є фінансовим установами, яким у даному випадку є відповідач-2 як суб'єкт господарювання, який має право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, не заборонену законом, а також ті види господарської діяльності на які має відповідні ліцензії, як страховик.

Слід також погодитись із доводами попередніх судових інстанцій про те, що позивачем не доведено яким чином оспорюваний правочин порушує його право, як кредитора у справі про банкрутство відповідача -1, з огляду на те, що Договір поворотної фінансової допомоги між відповідачами укладено 28.12.2011, тобто за три роки до порушення судом 10.12.2014 справи про банкрутство ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар".

Враховуючи викладене, доводи ПАТ "Укрсоцбанк" наведені у касаційній скарзі є безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені у судах першої та апеляційної інстанцій та обґрунтовано ними відхилені.

Відповідно до ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи господарськими судами її фактичні обставини були встановлені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки господарських судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, відтак відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків господарських судів, які містяться в оскаржуваних судових актах.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 у справі №910/5926/15-г залишити без змін.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді Л.В. Жукова

О.В. Білошкап