РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015Справа №910/26191/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островська О.С.

розглянувши справу № 910/26191/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг»;

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА»

про стягнення 3705,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шагін О.В., довіреність б/н від 13.01.2015р.;

від відповідача: Боронило І.М., довіреність № 16 від 31.12.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (надалі - позивач) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (надалі - відповідач) про стягнення 3705,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач в порушення вимог укладеного між сторонами Договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу № 11993 від 05.05.2014р. повністю не сплатив страхове відшкодування, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 3705,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2015р. порушено провадження у справі № 910/26191/15 та призначено її розгляд на 12.11.2015р.

11.11.2015р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнає.

Присутній у судовому засіданні 12.11.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та подав клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом доказів.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на те, що відповідно до п. 1.19 договору страхування, страхова компанія не покриває збитки, зазначені в акті №ОУ-Р/248, на який позивач посилається як на виникнення заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 24.11.2015р.

23.11.2015р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли пояснення по справі.

Присутній у судовому засіданні 24.11.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача позов не визнав з посиланням на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2014р. між позивачем (за договором - страхувальник), відповідачем (за договором - страховик ) та товариством з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна» (за договором - повірений страховика) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу № 11993.

Період дії договору в частині зобов'язань страховика встановлюється в пункті 2 розділу 1 договору та починається з 28 травня 2014 року і діє до 27 травня 2015 року.

Відповідно до Додатку № 1 до Заяви про страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів до Договору № 11993 від 05.05.2014р., було, зокрема, застраховано транспортний засіб, а саме: автомобіль VOLVO FH42T, номер шасі НОМЕР_4, державний номерний знак НОМЕР_1, та н/причеп-рефрижератор-Е, номер шасі НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 982 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

За приписами статті 983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, пов'язані з виконанням договору страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2014 р. з зазначеним вище застрахованим ТЗ стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується довідкою Державтоінспекції МВС від 11.07.2014р. та поясненням водія про ДТП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди застрахований транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень.

Відповідно до умов договору, позивач здійснив відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу, про що свідчать акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-Р/248 02.10.2014р., № 5920 від 02.10.2014р., № 334 від 17.10.2014р., копії яких залучені до матеріалів справи, та сплатив за проведені відновлювальні роботи кошти в загальній сумі 267745,82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №16530 від 02.10.2014р.; № 16531 від 02.10.2014р. № 16542 від 02.10.2014р.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» встановлений порядок і умови здійснення страхових виплат та страхового відшкодування, відповідно до яких, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування).

14.10.2014р. позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 267745,82 грн.

Відповідно пп. 5.4.2. пункту 5.4. договору, страховик зобов'язаний протягом 2 (двох) робочих днів після того, як стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування (страхової виплати).

26.11.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Угоду № 3 про проведення заліку взаємних однорідних вимог, згідно якої сторони на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України здійснили залік взаємних однорідних на загальну суму 1 790 362,68 грн.

Як випливає з Додатку № 1 до Угоди № 3 про проведення заліку взаємних однорідних вимог від 26.11.2014р., до загальної суми погашеної заборгованості входила сума страхового відшкодування в розмірі 261 982,82 грн., обов'язок по оплаті якої виник у відповідача, у зв'язку з настанням страхової події за Договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу № 11993 від 05.05.2014р. та пошкодження застрахованого транспортного засобу.

Таким чином, станом на 26.11.2014р. відповідач здійснив часткове погашення суми страхового відшкодування в розмірі 261 982,82 грн.

Водночас, п. 8.3. договору передбачено, що розмір страхового відшкодування (СВ) при настанні збитків за ризиками ДТП, ПДТО, та ІВП (крім випадку ПКЗ застрахованого ТЗ та/чи Додаткового обладнання) обчислюється за формулою: СВ = З - Ф, де З - розмір матеріального збитку, який визначається згідно з пунктом 1.19 цього договору, Ф - розмір франшизи за Договором.

Відповідно до п. 1.19 договору, матеріальний збиток - вартість відновлювального ремонту застрахованого ТЗ, додаткового обладнання та/або майна потерпілого, необхідного для усунення наслідків страхового випадку, з урахуванням типу технології ремонту, цін на роботи, витрат на доставку та придбання запчастин (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, згідно з умовами цього Договору), матеріалів, необхідних для виконання ремонту, в тому числі щодо усунення скритих пошкоджень і дефектів, які було виявлено під час відновлювального ремонту Застрахованого ТЗ та/або Додаткового обладнання та визнано наслідками Страхового випадку, дані збитки підтверджуються на підставі документів підприємств, що здійснюють такий ремонт, висновку автотоварознавчого дослідження (експертизи) або за погодженням зі страховиком.

Згідно Додатку № 2 до договору добровільного страхування, розмір франшизи за ризиками ДТП, ПДТО, та ІВП складає 0,50% від страхової суми.

Отже, залишок суми страхового відшкодування становить 267 745,82 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 261 982,82 грн. (сума часткового погашення страхового відшкодування) - 2058,00 грн. (франшиза) = 3705,00 грн.

22.05.2015р. позивач на підставі акту прийому-передачі передав відповідачу пакет документів, а саме: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-Р/248 02.10.2014р., № 5920 від 02.10.2014р., № 334 від 17.10.2014р. та платіжні доручення: №16530 від 02.10.2014р.; № 16531 від 02.10.2014р. № 16542 від 02.10.2014р., для виплати страхового відшкодування у повному розмірі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Пунктом 8.1. договору передбачено, що страховик здійснює виплату страхового відшкодування за ризиками ДТП, ПДТО та ІВП протягом 10 (десяти) робочих днів після одержання страховиком всіх необхідних документів, зазначених у пункті 7.1. договору, або у той же строк приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та надсилає страхувальнику письмове повідомлення про відмову у виплаті Страхового відшкодування, із зазначенням причин відмови.

Крім того, у ст. 26 Закону України «Про страхування» визначено, що рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин

Проте, відповідач в порушення умов договору та Закону України «Про страхування», у встановлений договором строк тривалістю 10 (десять) робочих днів після одержання всіх необхідних документів, страхове відшкодування у сумі 3705,00 грн. не сплатив, та станом на день розгляду справи рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, із зазначенням причин відмови не надав.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 3705,00 грн.

При цьому, відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не оплатив вартість робіт, виконаних на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-Р/248 02.10.2014р., оскільки перелік робіт, наведений у даному акті, не підпадає під визначення матеріального збитку, наведеного у договорі страхування.

Проте, дослідивши акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-Р/248 02.10.2014р., суд частково визнає обґрунтованими заперечення відповідача, а відтак задовольняє позовні вимоги в сумі 1237,50 грн., що становить вартість робіт по демонтажу холодильної установки, оскільки демонтаж холодильної установки безпосередньо пов'язаний з відновлювальним ремонтом застрахованого транспортного засобу та додаткового обладнання на ньому, що відповідає умовам п. 1.19 договору страхування.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що оскільки сторони підписали Угоду № 3 про проведення заліку взаємних однорідних вимог від 26.11.2014р., тому сума страхового відшкодування по даному страхову випадку вважається узгодженою та інші витрати вже не підлягають відшкодуванню.

Як вбачається з тексту зазначеної угоди, остання не містить в собі умов, що після її підписання у сторін відсутні будь-які претензії по вказаним у Додатку № 1 до угоди сумам страхового відшкодування і всі інші вимоги вважаються погашеними.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у сумі 1237,50 грн.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (02660, м. Київ, вул. М. Раскової, 11; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43; ) страхове відшкодування в сумі 1237 грн. 50 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 406 грн. 82 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 30.11.2015р.

Суддя А.І. Привалов