ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 904/1938/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого -Панової І.Ю.,
суддів -Білошкап О.В.,
Жукової Л.В.,
за участю представників сторін:

ПАТ "Укрексімбанк" - Мосійчук Я.І., Беседіна В.І.,

ПАТ "АТП 13060" - Кірічко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.09.2015 та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 в частині розгляду грошових вимог ПАТ "Укрексімбанк" у справі № 904/1938/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" про визнання банкрутом Публічного акціонерного товариства "АТП 13060",-

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02 07.2015 у справі №904/1938/15 (суддя Владимиренко І.В.) грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з урахуванням уточнення у розмірі 584 636 623,45 грн. відхилено, затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.09.2015 (колегія суддів: головуючий суддя - Кузнецов В.О., судді Євстигнеєв О.С., Науменко І.М.) відмовлено в задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України". Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 у справі 904/1938/15 в частині відхилення грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" у розмірі 584 636 623,45 грн. залишити без змін.

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.09.2015 та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 в частині розгляду грошових вимог ПАТ "Укрексімбанк" скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги ПАТ "Укрексімбанк" на суму 584 636 623,45 грн. та окремо внести до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", що забезпечені заставою (іпотекою) майна ПАТ "АТП 13060" за іпотечним договором № 18105Z72 від 10.11.2005 р., укладеним між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ПАТ "АТП 13060"; окремо внести до реєстру відомості про майно ПАТ "АТП 13060", яке є предметом застави (іпотеки) за іпотечним договором № 18105Z72 від 10.11.2005 р., посилаючись на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.11.2015 продовжено строк розгляду касаційної скарги та відкладено розгляд справи на 08.12.2015.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 08.12.2015 розгляд касаційної скарги відкладено на 15.12.2015.

15.12.2015 до суд касаційної інстанції надійшло клопотання розпорядника майна ПАТ "АТП 13060" - арбітражного керуючого Гладія О.В. про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прийняти участь в судовому засіданні 15.12.2015.

Розглянувши вказане клопотання та вислухавши думку представників сторін, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки розпорядник майна ПАТ "АТП 13060" надав свої пояснення, а нез'явлення уповноважених представників сторін в судове засідання касаційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Білошкап О.В., вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 18.03.2015 р. порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП", визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" в загальній сумі 704 044,40 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п'ятнадцять календарних днів, розпорядником майна призначено Гладія О.В.

21.04.2015 Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до господарського суду з заявою №010-5/167 від 16.04.2015 р. про визнання грошових вимог до Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" у розмірі 584 636 623,45 грн. (з урахуванням уточнень).

Ухвалою господарського суду від 02.07.2015 р. відхилено грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з урахуванням уточнення у розмірі 584 636 623,45 грн., затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ "АТП 13060" з вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" на суму 1 218,00 грн. (перша черга задоволення) та на суму 135710258,52 грн. (четверта черга задоволення).

Відхиляючи грошові вимоги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, послався на те, що відсутні правові підстави для задоволення вимог банку, які ґрунтуються на договорі поруки №18106Р25 від 06.11.2006р., оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2013 р. у справі №5011-33/12768-2012 р. визнано припиненими правовідносини за вказаним договором поруки, а кредиторські вимоги за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р. заявлені банком зі спливом строку позовної давності.

Однак, з такими висновками судів попередніх інстанцій повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.23 Закону Україні "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2015 р. на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 18.03.2015 р. за №15849 було розміщено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ "АТП 13060".

Після публікації оголошення до господарського суду з грошовими вимогами до боржника звернулися Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" та Публічне акціонерне товариство "Державний імпортно-експортний банк України".

21.04.2015 Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до господарського суду з заявою №010-5/167 від 16.04.2015 р. про визнання грошових вимог до Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", в якій з урахуванням поданих уточнень просило визнати грошові вимоги у розмірі 6 694 437,47 євро, 17 833 287,64 доларів США та 41 904 034,90 гривень, що разом в гривневому еквіваленті (за курсом Національного Банку України станом на 16.04.15р.) з урахуванням сплаченого судового збору в сумі 1 218,00 грн. складає: 584 636 623,45 грн., в тому числі пеня в сумі 59 809,87 грн.; окремо внести до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", що забезпечені іпотекою майна Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р.; окремо внести до реєстру відомості про майно Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р.

Звертаючись із вказаною заявою, банк послався на наявність укладених між сторонами договору поруки N18106Р25 від 06.11.2006 р. та іпотечного договору №18105Z72 від 10.11.2005 р., які укладені з метою забезпечення виконання генеральної угоди №18105N3/2114 від 10.11.2005 р. та кредитних договорів (№18106К26/2154 від 26.07.2006р; №18106К26/2155 від 26.07.2006р; №151407К20 від 23.03.2007 р.;№151407К21 від 23.03.2007 р.; №151407К27 від 20.06.2007 р.; №151407К30 від 12.07.2007 р.; №151407К42 від 18.09.2007 р.; № 151408К21 від 25.09.2007 р.; №151408К24 від 16.12.2008 р., що є додатками до генеральної угоди №18105N3/2114 від 10.11.2005.

На виконання умов зазначених кредитних договорів, Товариству з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - BM Trans" видано кредитні кошти у розмірі 643 069,39 євро, 13 900 000,00 доларів США, 262 324,34 гривень та Товариству з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація" - кредитні кошти у розмірі 5 566 329,99 євро, 20 000 000,00 гривень.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, зазначені суми позичальники банку не повернули.

У зв'язку з невиконанням позичальниками умов спірних договорів, з урахуванням ст.ст. 536, 625, 1050 ЦК України банком були нараховані штрафні санкції на суму заборгованості.

Листом від 07.05.2015 р. №01-34/01-05 розпорядник майна боржника повідомив ПАТ "Державний імпортно-експортний банк України" про невизнання заявлених грошових вимог у повному обсязі, оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2013р. у справі №5011-33/12768-2012 договір поруки №18106Р25 від 06.11.2006р. припинено, а за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р. банком пропущений строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 10.11.2005 р. між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно - імпортний банк України", яке було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Будмеханізація", Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - BM Trans", Закритим акціонерним товариством "АТП 13060", яке було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "АТП 13060", Товариством з обмеженою відповідальністю "ВМ.СОМ", Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ - Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВМ - 2000" укладено генеральну угоду №18105N3/2114.

В межах генеральної угоди від 10.11.2005 р. між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ТОВ "БМ Будмеханізація" укладено кредитні договори №151408К24 від 16.12.2008 р.; №151407К42 від 18.09.2007 р.; №151407К21 від 23.03.2007 р.; N18106К26/2155 від 26.07.2006р.

Між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ТОВ "БМ Транс - BM Trans" укладено кредитні договори №151408К21 від 25.09.2007 р.; №151407К30 від 12.07.2007 р.; №18106К26/2154 від 26.07.2006р; №151407К20 від 23.03.2007 р.; №151407К27 від 20.06.2007р.

06.11.2006 р. між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та Публічним акціонерним товариством "АТП 13060" було укладено договір поруки №18106Р25, з наступними змінами та доповненнями, за яким кредитор зобов'язався солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодовувати понесені кредитором витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання ними основного зобов'язання (п.3.1.). У випадку невиконання позичальником основного зобов'язання, передбаченого відповідними положеннями кредитної угоди, кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників (п.3.2.).

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У вересні 2012 р. Публічне акціонерне товариство "АТП 13060" звернулось з позовом до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", ТОВ "БМ Транс - ВМ Тrans", ТОВ "БМ Будмеханізація", ТОВ "ВМ.СОМ" та ТОВ "БМ - Сервіс" про визнання правовідносин за договором поруки №18106Р25 від 06.11.2006 р. припиненими.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2013 р. у справі №5011-33/12768-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2013р., постановою Вищого господарського суду України від 30.09.2013р., визнано припиненими правовідносини за договором поруки №18106Р25 від 06.11.2006р., укладеним між ПАТ "АТП 13060" та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України".

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 04.06.2013 р. у справі №5011-33/12768-2012 р., яке набрало законної сили, за участю тих же сторін спірних правовідносин, встановлено обставини, які мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, а саме визнано припиненими правовідносини за спірним договором поруки №18106Р25 від 06.11.2006р.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" до боржника, які ґрунтуються на договорі поруки №18106Р25 від 06.11.2006р.

Крім цього, судами попередніх інстанцій встановлено, що 10.11.2005 р. між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ЗАТ "АТП 13060" укладено іпотечний договір №18105Z72 з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п.5.1. іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником умов кредитного договору, обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання зобов'язання боржником, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

На виконання кредитних договорів №151408К21 від 25.09.2007р.; №151407К30 від 12.07.2007р.; №18106К26/2154 від 26.07.2006р; №151407К20 від 23.03.2007 р.; №151407К27 від 20.06.2007р.; №151408К24 від 16.12.2008р.; №151407К42 від 18.09.2007р.; №151407К21 від 23.03.2007р.; №18106К26/2155 від 26.07.2006р. ТОВ "БМ Транс - BM Trans" видано кредитні кошти у розмірі 643 069,39 євро, 13 900 000,00 доларів США, 262 324,34 гривень та ТОВ "БМ Будмеханізація" кредитні кошти у розмірі 5 566 329,99 євро, 20 000 000,00 гривень.

Як встановили суди попередніх інстанцій, видані за кредитними договорами кошти позичальниками повернуті не були.

Згідно п.2.1.11 спірного іпотечного договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку, передбаченому п.п.2.1.14 п.2.1. ст.2 цього договору, у разі якщо проти іпотекодавця та/або боржника порушено провадження у справі про банкрутство або визнання його/їх банкрутом (ами) або прийняття рішення (нь) про його (їх) ліквідацію.

Відповідно до п.2.2.2 Іпотечного договору у разі порушення зобов'язань за кредитним договором та/або умов цього договору іпотекодержатель зобов'язаний надіслати боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення.

Враховуючи неналежне виконання позичальниками зобов'язань за кредитними договорами, Публічне акціонерне товариство "Державний імпортно-експортний банк України" надіслало на адресу позичальників повідомлення від 21.08.2009 р. з вимогою здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Боржник звернувся до господарського суду із заявою про застосування позовної давності щодо заявлених Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" вимог за іпотечним договором №18105Z72 від 10.11.2005 р.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Позовна давність застосовується у розгляді вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у провадженні зі справ про банкрутство, за винятком випадків, коли підставою цих вимог є виконавчі документи або якщо у відповідних вимогах судом вже було відмовлено в порядку позовного провадження.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2012 р. по справі №5010/1135/2012-8/18, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.11.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2014 р. в частині вимог ПАТ "Державний імпортно-експортний банк України" до ТОВ "БМ Транс - ВМ Тrans", ТОВ "БМ Будмеханізація", ТОВ "ВМ.СОМ", ТОВ "БМ - Сервіс", ТОВ "ВМ - 2000", повідомлення від 21.08.2009 № 158-04/6121 про порушення зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "БМ Транс - ВМ Тrans" отримало 01.09.2009 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №14340484.

В рішенні господарського суду м. Києва від 04.06.2013р. у справі №5011-33/12768-2012 року зазначено, що через непред'явлення ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" вимоги, позову до Публічного акціонерного товариства "АТП 13060" протягом 6 місяців з моменту пред'явлення вимоги до основних боржників, у березні 2010 року сплинув строк, протягом якого ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" мало можливість пред'явити вимогу про дострокове звернення стягнення заборгованості за генеральною угодою, або подати позов до суду за цим предметом.

Зі змісту рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.11.2012 р. по справі №5010/1134/2012-22/51, яке залишено в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2014 р. в частині вимог Публічного акціонерного товариства "Державний імпортно-експортний банк України" до ТОВ "БМ Транс - ВМ Тrans", ТОВ "БМ Будмеханізація", ТОВ "ВМ.СОМ", ТОВ "БМ - Сервіс", ТОВ "ВМ - 2000" вбачається, що ТОВ "БМ Будмеханізація" повідомлення від 21.08.2009 р. №158-04/6116 про порушення зобов'язання було отримано 01.09.2009 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №14340409.

Вимоги банку до ТОВ "БМ Транс - ВМ Тrans" та ТОВ "БМ Будмеханізація" залишені без виконання.

Таким чином, суди попередніх інстанцій встановили, що право на стягнення всієї кредитної заборгованості у ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" виникло з 16.09.2009 р. і саме з цієї дати почався перебіг трьохрічного строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договорами, який закінчився 16.09.2012р.

До господарського суду м. Києва ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося з позовом у вересні 2013 р.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

До відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (ч. 2 ст. 546 ЦК України).

Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона сплила і стосовно додаткової вимоги, що спростовує, на думку судів попередніх інстанцій, посилання банку на те, що позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом) обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", які ґрунтуються на іпотечному договорі №18105Z72 від 10.11.2005р., заявлені у справі про банкрутство ПАТ "АТП 13060"з пропуском строку позовної давності.

Крім цього, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відхилив доводи банку про наявність підстав для переривання строки позовної давності з огляду на таке.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вказані положення Цивільного кодексу України передбачають переривання позовної давності, зокрема, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників виключно відносно цієї особи.

Тобто, подання банком позову до позичальників (боржників) про стягнення кредитної заборгованості не перериває строку позовної давності з приводу стягнення кредитної заборгованості за рахунок заставленого майна відносно заставодавця.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до господарського суду з позовною заявою до ТОВ "БМ Транс-ВМ Trans", ТОВ "БМ Будмеханізація", ЗАТ "АТП 13060", ТОВ "ВМ. СОМ", ТОВ "БМ-Сервіс", ТОВ "ВМ-2000" про стягнення 5 706 118,20 євро, 15 209 158,36 дол. США та 25 438 612,16 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва 21.09.2010 р. у справі № 25/629, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2013 р., постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2013р., в частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та застави відмовлено через недоведеність.

Отже, пославшись на те, що згідно ч.2 ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК України, суди дійшли висновку, що дана справа (№ 25/629) не може бути доказом переривання строку позовної давності у відповідності ч.2 ст.264 ЦК України.

Крім цього, судами не прийнято до уваги посилання ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на те, що позовна заява про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки по Іпотечному договору №18105Z72 від 10.11.2005 року була порушена Господарським судом м. Києва 14.12.2009р. (справа №25/629), тому строк позовної давності почав свій перебіг заново з наступного дня - з 15.12.2009р. та закінчився через три роки - 15.12.2012р.

При цьому, провадження по наступній позовній заяві ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про звернення стягнення на предмет іпотеки по зазначеному договору було відкрито Господарським судом м. Києва 04.09.2013 року (справа №910/16862/13). Тобто, позовна заява по справі №910/16862/13 була подана ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" з пропуском строків позовної давності, що унеможливлює переривання таких строків.

Отже, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що посилання ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на подання заяви з кредиторськими вимогами в рамках строків позовної давності у зв'язку із пред'явленням позову про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки по Іпотечному договору №18105Z72 від 10.11.2005 року (справа №25/629) не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки заява ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" з кредиторськими вимогами до ПАТ "АТП 13060" була подана до господарського суду Дніпропетровської області 21.04.2015р. - майже через 2,5 роки після закінчення строків позовної давності після їх переривання у зв'язку із поданням зазначеного позову по справі №25/629.

Крім цього, суди відхилили доводи ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" стосовно зупинення строку позовної давності відносно вимог за іпотечним договором № 18105Z72 від 10.11.2005 у зв'язку з порушенням справи про банкрутство ПАТ "АТП 13060" у 2009 та 2013рр., з огляду на те, що заяву про порушення справи про банкрутство ініціюючого кредитора залишено без розгляду, а згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 81 ГПК, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку. Але якщо ухвалу про залишення позову без розгляду буде скасовано з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то перебіг позовної давності вважатиметься зупиненим з моменту подання позовної заяви (підп. 4.4.2., 4.4.3. п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Однак, колегія суддів Вищого господарського суду України повністю погодитись з висновками судів попередніх інстанцій не може, тому вважає, що посилання судів на однакове застосування позовної давності до даних правовідносин щодо розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство як і у вирішенні господарських спорів (відповідно до вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 року № 10) є помилковим, оскільки у даному випадку повинні застосовуватися норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду м. Києва від 13.10.2009 було порушено провадження у справі №50/642 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Ленд - 1" про банкрутство ПАТ "АТП 13060" за загальною процедурою, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою суду першої інстанції від 20.12.2012 року у справі №50/642 заяву ТОВ "Альфа Ленд - 1" (ініціюючий кредитор) про порушення справи про банкрутство ПАТ "АТП 13060" залишено без розгляду, дію процедури розпорядження майном та мораторію припинено.

При цьому, ухвала господарського суду м. Києва від 13.10.2009 про порушення справи про банкрутство ПАТ "АТП 13060" та ведення мораторію на задоволення вимог кредиторів скасована не була.

В даному випадку мораторій введено в справі про банкрутство, тому посилання ПАТ "АТП 13060" на роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", а саме, стосовно того, що залишення позову без розгляду з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 81 ГПК, не зупиняє перебігу позовної давності, є безпідставними.

Отже, мораторій на задоволення вимог кредиторів діяв з 13.10.2009 по 20.12.2012 року, а відтак мав певні правові наслідки.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, яка діяла на момент порушення справи про банкрутство ПАТ "АТП 13060", а саме, до 19.01.2013р.,) одночасно з порушенням справи про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Отже, з дня введення мораторію на задоволення вимог кредиторів зупиняється виконання боржником всіх вимог кредиторів за зобов'язанням, строк виконання яких настав до дня введення мораторію.

Відповідне положення містить п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України, згідно якого перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Враховуючи те, що протягом дії мораторію не може здійснюватись як виконавче провадження, так і добровільна оплата боржником грошових зобов'язань строк виконання яких настав до дня введення мораторію, законодавством встановлюється відстрочка виконання боржником зобов'язань, що підпадає під визначену п. 2 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України підставу зупинення перебігу строку позовної давності.

Таким чином, з моменту введення мораторію на задоволення вимог кредиторів зупиняється перебіг строку позовної давності за зобов'язаннями, строк виконання яких настав до дня введення мораторію.

Отже, з 13.10.2009 по 20.12.2012 діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів ПАТ "АТП 13060", введений ухвалою суду першої інстанції від 13.10.2009 у справі №50/642 про банкрутство ПАТ "АТП 13060", який мав певні правові наслідки щодо зупинення перебігу строку позовної давності, що не було враховано судами попередніх інстанцій при розгляді питання щодо пропуску банком строку позовної давності.

Крім цього, посилаючись на те, що право на стягнення всієї кредитної заборгованості у ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" виникло з 16.09.2009 р. (а саме, з одинадцятого дня від отримання основними боржниками ТОВ "БМ Транс - BM Trans" та ТОВ "БМ Будмеханізація" повідомлення - вимоги від 21.08.2009) і саме з цієї дати почався перебіг трьохрічного строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитними договорами, який закінчився 16.09.2012р., суди попередніх інстанцій не перевірили чи була направлена банком зазначена вимога до майнового поручителя - ПАТ "АТП 13060" з огляду на те, що відповідно до п.2.2.2 іпотечного договору у разі порушення зобов'язань за кредитним договором та/або умов цього договору іпотекодержатель зобов'язаний надіслати боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення кредиторських вимог ПАТ "Укрексімбанк" у зв'язку зі спливом строку позовної давності є передчасним, зробленим без надання належного правового аналізу поданим доказам та при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Отже, при розгляді кредиторських вимог ПАТ "Укрексімбанк" суди попередніх інстанцій припустились порушень вимог ст. 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно ч.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст.11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного та виходячи із меж перегляду справи касаційною інстанцією, встановлених ст. 111-7 ГПК України, відповідно до яких правова оцінка обставин та достовірності доказів є виключно прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.09.2015 та ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 в частині розгляду грошових вимог ПАТ "Укрексімбанк" прийняті з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягають скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області .

При новому розгляді кредиторських вимог ПАТ "Укрексімбанк" суду першої інстанції належить дослідити по суті заявлені вимоги банку, надати правовий аналіз поданим кредитором на підтвердження письмовим доказам та підставам виникнення грошових вимог до боржника, і в залежності від встановленого та з урахуванням вимог чинного законодавства постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.09.2015 та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2015 в частині розгляду грошових вимог ПАТ "Укрексімбанк" у справі № 904/1938/15 скасувати.

Справу № 904/1938/15 в частині розгляду грошових вимог ПАТ "Укрексімбанк" передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий: Панова І.Ю.
Судді:Білошкап О.В.
Жукова Л.В.