ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 р. Справа № 909/1255/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретар судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс", вул. Ульянова, 10, м. Дніпропетровськ, 49000

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул. Шевченка, буд. 5, корпус А, с. Джурів, Снятинський район, Івано-Франківська область, 78354

про стягнення 21591,27 грн. заборгованості

за участю:

від позивача: не з"явились,

від відповідача: не з"явились,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості в сумі 21591,27 грн., в тому числі 14700 грн. як помилково перерахованих та безпідставно утримуваних грошових коштів, 5541,69 грн. пені та 1349,58 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.15 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.11.15. Ухвалою суду від 24.11.15 розгляд справи відкладено на 15.12.15.

Представник позивача в засідання суду не з"явився, натомість направив суду заяву про зміну предмету та підстав позову за вх.№13582/15 від 14.12.15, в якій просить суд стягнути 14700 грн. як помилково перерахованих грошових коштів, виключивши посилання на ч.1 ст.1212 ЦК України (безпідставно набуте майно).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Абзац підпункту 3.12 пункту 3 із змінами, внесеними згідно з Постановами Вищого господарського суду № 3 від 23.03.2012, № 6 від 10.07.2014 до постанови пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. № 18 із змінами і доповненнями.

До початку розгляду справи позивач має право на зміну предмету чи підстав позову, про що зазначає у заяві, яку надсилає відповідачу (доказ направлення вказаної заяви відповідачу міститься в матеріалах справи).

Дослідивши подану позивачем заяву, суд розцінює її як заяву про зміну підстави позову, оскільки предмет позову залишився той самий, а враховуючи, що клопотання було подано до початку розгляду справи по суті, суд на підставі ст.22 ГПК України приймає її до розгляду.

Таким чином, предметом позову є стягнення 14700 грн. як помилково перерахованих коштів, 5541,69 грн. пені та 1349,58 грн. - 3% річних.

У заяві за вх.№13582/15 від 14.12.15 позивач просив слухати справу без участі його представника.

Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, витребуваних доказів суду не подав, будь-яких заперечень в спростування позовних вимог чи доказу оплати боргу не подав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - ухвалами від 10.11.15 та 24.11.15 (докази вручення відповідачу ухвали від 24.11.15 містяться в матеріалах справи).

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 77 ГПК України.

У відповідності до п.3.14 зазначеної постанови Пленуму ВГСУ нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо її явку судом визнано обов'язковою, може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважних представників представників сторін за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст.43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

Між сторонами по справі 05.06.13 укладено Договір купівлі-продажу №13. Відповідачем на підставі накладної №44 від 12.08.13 передано позивачу товар (тріска букова) на загальну суму 14700 грн. На підставі рахунку №44 від 28.08.13 позивач здійснив оплату за вказаний товар в сумі 14700 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8344 від 28.08.13. Крім того, позивач 30.09.13 на підставі того ж рахунку (№44 від 12.08.13) ще раз перерахував відповідачу кошти в сумі 14700 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9980 від 30.09.13. Тобто, позивач помилково перерахував кошти відповідачу в сумі 14700 грн.

10.08.15 позивач направив відповідачу вимогу №1 про повернення коштів в сумі 14700 грн. (вимога та доказ її направлення відповідачу міститься в матеріалах справи), однак останній залишив її без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений (що має місце в спірному випадку) або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином зобов"язання по повернення вказаних коштів виникло у відповідача перед позивачем відповідно до ст.530 ЦК України - в семиденний термін з моменту отримання вимоги про оплату. Такою є вимога про повернення коштів №1 від 10.08.15.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Станом на день вирішення спору відповідач будь-яких заперечень в спростування позовних вимог чи доказу повернення коштів суду не надав.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовну вимогу щодо стягнення 14700 грн. як помилково перерахованих коштів обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення 1349,58 грн. - 3% річних за період з 10.10.13 по 31.10.15. суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перевірку нарахування 3% річних в ІПС "Законодавство", з врахуванням якого обгрунтований розрахунок 3% річних становитиме 908,58 грн. (розрахунок додається). В решті стягнення 3% річних належить відмовити.

Щодо стягнення 5541,69 грн. пені, слід зазначити наступне:

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, недодержання якої тягне за собою нікчемність зазначеного правочину. Частиною 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Законодавством передбачено, що сплата штрафних санкцій повинна бути встановлена в договорі, тому відповідні вимоги позивача щодо стягнення таких повинні бути передбачені умовами договору та зафіксовані у письмовій формі.

Оскільки в договорі купівлі-продажу №13 від 05.06.13 сторони не передбачили відповідальність у вигляді пені за помилкове перерахування коштів, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення 5541,69 грн. пені є безпідставною, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, до стягнення підлягають 14700 грн. як помилково перераховані кошти та 908,58 грн. - 3% річних.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме 880,49 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193, 230 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 44, 49, 75, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 21591,27 грн. заборгованості - задоволити частково .

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (вул. Шевченка, буд. 5, корпус А, с. Джурів, Снятинський район, Івано-Франківська область, 78354, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясна фабрика "Фаворит Плюс" (вул. Ульянова, 10, м. Дніпропетровськ, 49000, код 37373551) - 14700 (чотирнадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп. основного боргу, 908 (дев"ятсот вісім) грн. 58 коп. - 3% річних та 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 49 коп. судового збору.

Видати накази суду після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 16.12.15

Суддя Г.З. Цюх