ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.15р. Справа № 904/9458/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський ливарно-механічний завод", м.Нікополь

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лукс-Україна", м.Дніпродзержинськ

про визнання договору недійсним

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 2/10 від 22.10.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 30.10.15р. порушено провадження у справі № 904/9458/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський ливарно-механічний завод" (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лукс-Україна" (далі-відповідач) про визнання договору поставки товару № 23-04/2012 від 23.04.12р. недійсним. Справу призначено на 14.12.15р.

14.12.15р. у судове засідання повноважний представник позивача не з'явився, витребувані документи суду не надав. Але, 11.12.15р. до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату через необхідність участі в іншому судовому процесі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, про що також зазначено у відзиві, який долучено до матеріалів справи. Крім того, повноважний представник відповідача заперечував щодо відкладення розгляду справи, оскільки інша справа була призначена господарським судом Дніпропетровської області на 14.12.15р. о 10:20 год., а дана справа № 904/9458/15 була призначена на 11:30 годину. Таким чином, повноважний представник позивача мав можливість прийняти участі у розгляді даної справи № 904/9458/15.

Дослідивши подане клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату та заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, господарський суд не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами справи, оскільки:

По-перше, позивач не обмежений у виборі осіб, котрі будуть здійснювати його представництво в господарському суді.

По-друге, у позивача було достатньо часу для надання суду витребуваних судом документів, оскільки копію ухвали від 30.10.15р. про порушення провадження у справі позивач отримав 11.11.15р., що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, у позивача було достатньо часу для виконання вимог ухвали суду, а саме на протязі 33 днів.

По-третє, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

По-четверте, повноважний представник позивача мав можливість буди присутнім у судовому засіданні по розгляду даної справи № 904/9458/15, оскільки розгляд іншої справи закінчився о 10:50 год., що підтверджує протокол судового засіданні від 14.12.15р. по справі № 904/10166/15.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач неналежним чином користується своїми процесуальними правами, не виявляє взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони та не вживає заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У судовому засіданні 14.12.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.12р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки товару № 23-04/2012 (далі - Договір поставки), за умовами якого, відповідач зобов'язався у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, передавати позивачу, а позивач оплачувати та приймати товар відповідно до умов договору та специфікацій.

Як зазначає позивач, 05.08.15р. повноваження директора позивача ОСОБА_2 були припинені та призначено нового директора - ОСОБА_3, однак попередній директор не передав новому директору жодних документів, а також відмовився повідомляти інформацію щодо їх місцезнаходження та надавати доступ до даних обліку підприємства, що мали вестись у електронному вигляді. У зв'язку з зазначеним, на товаристві проводиться аудиторська перевірка, інвентаризація та вчиняються дії по відновленню бухгалтерського обліку.

Крім того, позивач стверджує, що після зміни директора, останньому стало відомо про існування судового рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.15р. по справі №904/6579/15, згідно якого судом вирішено стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти у розмірі 784 722,10 грн. за вищевказаним Договором поставки. Не погоджуючись із таким рішенням суду, позивачем була подана апеляційна скарга, що знаходиться на розгляді в Дніпропетровському апеляційному господарському суді.

Позивач зауважує, що ознайомившись з матеріалами справи № 904/6579/15, керівництво позивача дійшло до висновку, що зміст вищевказаного Договору поставки суперечить вказівкам закону, що в силу норми ч. 1 ст. 203 ЦК України, є підставою для визнання такого договору недійсним з огляду на наступне.

Посилаючи на ч. 4 ст. 265 ГК України та на лист Міністерства економіки України від 10.06.11р. № 4201-24/939 позивач зазначає про те, що починаючи з 01.01.11р. сторони Договору поставки повинні були викласти умови такого договору відповідно до правил Інкотермс лише в редакції 2010 року. Отже, умови п. 4.1. та п. 4.3. Договору поставки визначені на підставі застарілої редакції Інкотермс 2000 року.

Таким чином, враховуючи те, що умови Договору поставки на момент його укладання мали б визначитись на підставі "Інкотермс - 2010" згідно з ч. 4 ст. 265 ГК України невідповідність умов Договору вказаній нормі свідчить про те, що зміст Договору поставки не відповідає закону.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати договір поставки товару № 23-04/2012 від 23.04.12р. недійсним.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні, виходячи з наступного.

06.08.15р. господарський суд Дніпропетровської області виніс рішення по справі № 904/6579/15 за позовом ТОВ "Лукс-Україна" до ТОВ "Нікопольський ливарно-механічний завод" про стягнення заборгованості за спірним Договором поставки, яким задовольнив вимоги позивача та стягнув з відповідача 784 722,10 грн. основного боргу та 15 694,44 грн. судового збору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.10.15р. по справі №904/6579/15 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.15р. залишено без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Нікопольський ливарно-механічний завод" - без задоволення.

На виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.15р. по справі №904/6579/15 було видано наказ.

12.11.15р. головним державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 49333166 з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з ТОВ "Нікопольський ливарно-механічний завод" на користь ТОВ "Лукс-Україна" суми заборгованості 800 416,54 грн.

04.12.15р. боржник (позивач у даній справі) добровільно виконав рішення суду та перерахував суму стягнення в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що позивач своїми діями визнав дію спірного Договору поставки та існуючу заборгованість, яка виникла в результаті невиконання своїх зобов'язань за даним договором.

Посилаючись на ч. 1 ст. 628 ЦК України відповідач зазначає про те, що умови спірного Договору поставки щодо використання сторонами «Інкотермс-2000» не являються істотними умовами конкретного договору поставки. Крім того, договір був в подальшому схвалений сторонами, що підтверджується його виконанням.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України ).

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Договір відповідно до цивільного законодавства України є різновидом правочину.

А згідно із ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Виходячи з положень ст. 215 Цивільного кодексу України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого господарського суду України в п. 2 постанови № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.13р., правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного Кодексу України, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України зазначено про те, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, підставою недійсності правочину в звязку з невідповідністю його вимогам ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, є саме суперечність змісту цього договору положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Що стосується відсутності в договорі встановлених законодавством істотних умов, необхідних для його укладення, то зазначені обставини, є підставою вважати такий договір неукладеним (таким, що не відбувся), що в свою чергу виключає підстави недійсності цього правочину.

Пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.13р. передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Надавши правову оцінку спірному Договору поставки, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки спірний Договір поставки був підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності в силу вільного волевиявлення учасників договору відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, із досягненням згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується виконанням сторонами зобов'язань по цьому договору, що свідчать про схвалення спірного Договору поставки.

Крім того, господарський суд зауважує, що Міністерство економіки України листом № 4201-26/1134 від 18.07.11р. відносно введення в дію нової редакції Інкотермс-2010 повідомило про те, що у зв'язку із цим суб'єкти господарської діяльності мають можливість складати контракти (договори), використовуючи при цьому правили Інкотермс будь-якої редакції, погодженою сторонами контракту, в тому числі і правила ІСС по використовуванні термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі в редакції 2010 року, які почали використовуватись у світі з 01.01.11р.

Таким чином, позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності у позові підстав для визнання недійсним спірного Договору поставки, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 203, 207, 215, 217, 626, 627, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 265, 266 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 16.12.15р.

Суддя ОСОБА_4