ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа № 914/3254/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Мазепа Н.В.

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 особи підприємця ОСОБА_3 б/н від 01.07.2015 року (вх. № 01-05/3151/15 від 14.07.2015р.).

на рішення господарського суду Львівської області від 09.06.2015р.

у справі № 914/3254/14, суддя Запотічняк О.Д.

за позовом Комунального підприємства ОСОБА_4 ринок, м.Дрогобич Львівської області

до відповідача ОСОБА_2 особи підприємця ОСОБА_3, ,м.Дрогобич Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 міської ради, м.Дрогобич Львівської області

про розірвання договору оренди нежитлових приміщень, будинків та споруд від 02 січня 2009 року, зобовязання повернути нежитлове приміщення площею 28,4 кв.м. та стягнення 2127,72грн. заборгованості по орендній платі.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 25.11.2014 року у справі №914/3254/14 (суддя Бортник О.Ю.) позовні вимоги задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з ОСОБА_2 особи підприємця ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Дрогобицький Ринок 2127,72 грн. боргу та 4263 грн. судового збору; розірвано договір оренди від 02.01.2009 р. нежитлових приміщень, будинків та споруд, предметом якого є оренда нежитлового, підвального, приміщення загальною площею 28,4 м 2 , розташованого за адресою: м. Дрогобич, вул. М. Ринок, 3, укладений між Комунальним підприємством Дрогобицький Ринок та ОСОБА_2 особою підприємцем ОСОБА_3; зобовязано ОСОБА_2 особу підприємця ОСОБА_3 повернути Комунальному підприємству "Дрогобицький Ринок" шляхом підписання акту приймання-передачі нежитлове приміщення загальною площею 28,4 м2, що знаходиться за адресою: місто Дрогобич, вулиця Малий Ринок, 3.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. дане рішення Господарського суду Львівської області від 25.11.2014р. у справі № 914/3254/14 було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2015р. скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. та рішення господарського суду Львівської області від 25.11.2014р. у справі № 914/3254/14, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

У своїй постанові Вищий господарський суд України зазначив, що під час нового розгляду справи суду слід встановити на якій підставі спірне приміщення передане власником позивачу та межі його повноважень стосовно спірного майна.

Рішенням господарського суду Львівської області від 09.06.2015р. у справі №914/3254/14 (суддя Запотічняк О.Д.) позовні вимоги задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з ОСОБА_2 особи підприємця ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Дрогобицький Ринок 2127,72 грн. боргу та 4263 грн. судового збору; розірвано договір оренди від 02.01.2009 р. нежитлових приміщень, будинків та споруд, предметом якого є оренда нежитлового, підвального, приміщення загальною площею 28,4 м 2 , розташованого за адресою: м. Дрогобич, вул. М. Ринок, 3, укладений між Комунальним підприємством Дрогобицький Ринок та ОСОБА_2 особою підприємцем ОСОБА_3; зобовязано ОСОБА_2 особу підприємця ОСОБА_3 повернути Комунальному підприємству "Дрогобицький Ринок" шляхом підписання акту приймання-передачі нежитлове приміщення загальною площею 28,4 м2, що знаходиться за адресою: місто Дрогобич, вулиця Малий Ринок, 3.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Львівської області від 09.06.2015р. у справі № 914/3254/14 скасувати з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповного зясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі.

Так, апелянт вважає, що спірний Договір укладено неналежним Орендодавцем, так як, на думку Скаржника, власником спірного майна є ОСОБА_4 міська рада, у справі відсутні: докази на право позивача укладати договори оренди майна, яке знаходиться у комунальній власності та повноваження на звернення до суду із позовною заявою, про що апелянтом зазначено в апеляційній скарзі, належним позивачем та, відповідно, орендодавцем є саме ОСОБА_4 міська рада, а не КП ОСОБА_4 ринок, що є підставою для скасування рішення місцевого суду та відмові у позові.

Крім того апелянт в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування судового рішення у даній справі покликається на те, що суд не надав жодних доказів того, що позивач є власником нежитлового підвального приміщення по вулиці М. Ринок, 3, у м. Дрогобич, Львівської області, площею 28,4 кв.м., договір оренди якого, він просить розірвати; суд не надав жодних доказів того, що позивачу належать майнові права на приміщення по вулиці М. Ринок, 3, у м. Дрогобич, Львівської області, площею 28,4 кв.м., договір оренди якого, він просить розірвати; суд не надав жодних доказів того, що позивач уповноважений власником на укладення від імені власника договору найму приміщення по вулиці М. Ринок, 3, у м. Дрогобич, Львівської області, площею 28,4 кв.м., суд не надав жодних доказів того, що позивач уповноважений власником на розірвання від імені власника договору найму приміщення по вулиці М. Ринок, 3, у м. Дрогобич, Львівської області, площею 28,4 кв.м..

Разом з тим, Скаржник, як на підставу для скасування судового рішення, посилається на те, що У своєму рішенні суд не навів доказів того, що апелянт прострочила орендну плату, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди за ст. 782 ЦК України.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 14.07.2015р. справу за № 914/3254/14 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Желік М.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття апеляційної скарги до провадження, розгляд справи призначено на 31.08.2015 року.

В судовому засіданні ухвалами від 31.08.2015р., від 14.09.2015р., від 26.10.15р., від 09.11.2015р. та від 23.11.2015р. в порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався до 14.09.2015р., до 26.10.2015р., до 09.11.2015р., до 23.11.2015р., та до 07.12.2015р..

На адресу канцелярії суду 23.10.15р. поступили додаткові письмові обґрунтування по суті апеляційної скарги, яким ОСОБА_2 особа підприємець ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

В судове засідання 07.12.2015 року сторони явку уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 07.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2009 року між комунальним підприємством Дрогобицький Ринок (орендодавець) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень, будинків споруд, за умовами якого орендодавець зобовязався передати, а орендар прийняти згідно акту приймання передачі в оренду нежитлове підвальне приміщення за адресою: м. Дрогобич, вул. Малий Ринок, 3, загальною площею 28,4 м2.

Як уже зазначалося Постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2015 року скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 року та рішення господарського суду Львівської області від 25.11.2015 року у даній справі, а справу передано на новий розгляд.

Вищий господарський суд у своїй Постанові від 14.04.2015 року зазначив наступне, а саме: що суду слід встановити на якій підставі спірне приміщення передане власником позивачу та межі його повноважень стосовно спірного майна.

Рішенням господарського суду Львівської області встановлено, що Комунальне підприємство «ОСОБА_4 ринок» правомірно, відповідно до Статуту, уклало 02.01.2009 року від свого імені, як Орендодавець, договір оренди нежитлових приміщень, будівель та споруд з Орендарем (відповідачем) та передало останньому в оренду нежитлове приміщення за адресою : м. Дрогобич, вул. Малий Ринок, 3, загальною площею 28,4 кв.м., за Актом приймання-передачі від 02 січня 2009 р. № 4.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що Виконавчий комітет ОСОБА_4 міської ради своїм рішенням № 425 від 18.12.1997 р., яке прийнято на підставі ухвали сесії Львівської обласної ради від 25.12.90 р. Про обласну комунальну власність, ст. 35 Закону України Про власність вирішив, визнати комунальною власністю міської ради будинки і споруди міського ринку по вул. Малий Ринок, 3. /Закон України Про власність втратив чинність 21.04.2007 р. /ЗУ № 997-У/.

До часу державної реєстрації КП ОСОБА_4 ринок (02.10.2000р.) будівлі та споруди міського ринку знаходилося у власності держави в особі Державного комунального підприємства ОСОБА_4 ринок.

Засновником Комунального підприємства Дрогобицький Ринок є ОСОБА_4 міська рада в особі Виконавчого комітету у відповідності до ухвали ХІ сесії Львівської обласної ради 1-го демократичного скликання № 288 від 12.05.93 р. Про передачу майна до комунальної власності районів та міст обласного підпорядкування (п. 4 Статуту КП ОСОБА_4 ринок).

ОСОБА_4 міська рада, як засновник та власник, на підставі розпорядження № 275-р від 02.10.2000 р. затвердила та зареєструвала Статут КП Дрогобицький Ринок у встановленому на той час порядку за реєстраційним № 0589. Статут КП також затверджений Радою трудового колективу (Протокол № 4 від 15.09.2000 р.).

Комунальне підприємство Дрогобицький Ринок засноване ОСОБА_4 міською радою відповідно до Законів України Про підприємства в Україні, Про підприємництво /втратили чинність з 01.01.2004 р./, Про власність. Саме ж Комунальне підприємство Дрогобицький Ринок утворене шляхом перетворення Державного комунального підприємства ОСОБА_4 ринок і є його правонаступником, КП є юридичною особою з дня його державної реєстрації (п. 1.1, 1.2, 3.1 Статуту).

Наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що ухвалою ХІ сесії Львівської обласної ради 1-го демократичного скликання № 288 від 12.05.93 р. Про передачу майна до комунальної власності районів та міст обласного підпорядкування, рішення № 425 від 18.12.1997 р. Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, будівлі та споруди міського ринку, що знаходилися у власності держави в особі Державного комунального підприємства ОСОБА_4 ринок були передані Засновником та власником перетвореному на його основі та правонаступнику - Комунальному підприємству Дрогобицький Ринок.

Пунктами 5.1, 5.3, 5.8, 3.8, 2.2.2 Статуту державного комунального підприємства «ОСОБА_4 ринок» встановлено наступне, що Майно цього підприємства складають основні засоби та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається на самостійному балансі підприємства. Майно підприємства належить йому на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству України. Підприємству можуть належати будівлі, споруди, машини, устаткування, транспортні засоби, цінні папери, інформація, наукові, конструкторські, технологічні розробки, інше майно, права на майно, у т.ч. право на інтелектуальну власність. Підприємство має право: передавати і продавати, обмінювати, здавати в оренду (лізинг), заставляти, надавати безкоштовно в тимчасове користування або в позику належне йому майно та кошти іншим юридичним і фізичним особам, а також списувати його з балансу; від свого імені укладати угоди, набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обовязки, бути позивачем і відповідачем в суді, арбітражному та третейському суді; надавати: в оренду фізичним і юридичним особам торгові місця у приміщеннях ринку, у кіосках, павільйонах, на критих і відкритих столах, майданчиках для торгівлі з автомашин, візків, мотоциклів, ручних візків.

Відповідно до п. 6.1. статуту Управління підприємством здійснюється відповідно до цього Статуту на основі поєднання прав Засновника щодо господарського використання майна та принципів самоврядування трудового колективу підприємства.

Судами також встановлено, що між сторонами, крім спірного у справі договору оренди, було додатково укладено ще один договір оренди від 02.01.2009р. нежитлового приміщення площею 16,6 м 2 кв., яке також розташоване за адресою: м. Дрогобич, вул. М. Ринок, 3 (справа № 914/3255/14 господарського суду Львівської області).

Львівський апеляційний господарський суд у своїй постанові від 03.03.2015р. по справі № 914/3255/14 встановив, що КП Дрогобицький Ринок правомірно уклало 02 січня 2009 року від свого імені, як Орендодавець, договір оренди нежитлових приміщень з Субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_3 та передало останньому в оренду (найм) нежитлове приміщення за адресою: м. Дрогобич, вул. Малий Ринок, 3, загальною площею 16,6 кв.м.

Відповідно до ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Перевіривши вищенаведені встановлені місцевим господарським судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що Комунальне підприємство «ОСОБА_4 ринок» правомірно уклало договір оренди нежитлових приміщень, будинків та споруд з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та предало відповідачу в оренду (найм) нежитлове підвальне приміщення за адресою: м. Дрогобич, вул. Малий Ринок, 3, загальною площею 28,4 м2, оскільки Засновником/власником ОСОБА_4 міською радою було передано КП Дрогобицький Ринок будинки і споруди міського ринку по вулиці Малий Ринок, 3, в м. Дрогобичі, яке належить останньому праві повного господарського відання.

Відповідно до п.2.1договору, він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє в термін з 02.01.2009р. по 31 грудня 2009р.

В разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.( п. 2.2 договору).

Сторонами не надано суду доказів направлення заяви іншій стороні про припинення договору, а відтак договір вважається пролонгованим в порядку передбачено п.2.2 договору, зокрема і на 2015 рік.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення КП «ОСОБА_4 ринок» розташоване за адресою: м. Дрогобич, вул. Малий Ринок, 3, загальною площею 28,4 м2., без будь-яких зауважень, що підтверджується Актом приймання-передачі від 02.01.2009р. №4.

Відповідно до пункту 3.1 договору орендна плата за перший місяць становить 170,40 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць нараховується відповідно до методики розрахунку орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

Згідно пункту 3.2 договору орендна плата вноситься орендарем не пізніше 15 числа за поточний місяць.

Звертаючись із позовом до суду позивач стверджував, що відповідач неналежно виконував умови договору щодо сплати орендної плати, в зв'язку з чим у нього виник борг за червень 2012 червень 2014 року в сумі 2127,72 грн, який позивач просив стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Відповідно до пункту 4.3.3 Договору орендар зобовязується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Надана відповідачем квитанція № 11-3409865/С від 11.11.2014 про сплату 400,00 грн судами не прийнята до уваги з огляду на те, що у зазначеній квитанції в графі призначення платежу йдеться про "оплату за складське приміщення по вул. Малий Ринок, 3", тоді як предметом спірного договору була оренда підвального приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що на момент винесення рішення суду першої інстанції та розгляду справи в апеляційній інстанції, відповідач не надав суду доказів погашення боргу, а відтак суду не надано доказів погашення заборгованості по орендній платі в сумі 2 127,72 грн.

Згідно з вищенаведеним, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на час подання позову до суду відповідачем допущеного заборгованість зі сплати орендної плати на суму 2 127,72 грн..

В частині позовних вимог про розірвання Договору та повернення майна, слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору в частині обовязкового страхування орендованого майна, а також своєчасного та повного внесення орендної плати.

Право наймодавця вимагати розірвання договору найму передбачено статтею 783 Цивільного кодексу України у разі якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обовязок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Згідно статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що періоду 04.08.2013 року по 29.10.2013 року обєкт оренди застрахований не був.

Підпунктом 4.3.10 Договору визначено обовязок відповідача проводити страхування обєкта оренди відповідно до чинного законодавства на весь період оренди.

Відповідно до пункту 2.4. Договору він може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами своїх зобовязань та з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до положень статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Таким чином, факт невиконання орендарем такої істотної умови договору оренди комунального майна, як страхування орендарем взятого ним в оренду майна, є підставою для його розірвання в судовому порядку.

Крім цього позивач посилається на п. 2.4. договору відповідно до якого, договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами своїх зобовязань та з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Як уже зазначалося, що відповідачем допущено заборгованість, що виникла майже за десять місяців користуванням майном у сумі 2 127, 72 грн., отже дане правопорушення сторони відноситься до істотних умов договору і є одною з підстав розірвання договору.

Згідно частини другої статті 651 Цивільного кодексу України відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обовязок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обовязком наймодавця. Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно з пунктом 7.3 договору у разі розірвання цього договору, закінчення строку дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря останній зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт в належному стані з урахуванням підпунктів 4.3.8, 4.3.14, 7.1 та 7.2 цього договору.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як своєчасне внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю).

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 08.05.2012 р. у справі № 5021/966/2011. Відповідно до статті 11128 Цивільного кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає задоволення позову повністю правомірним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Скаржник не надав доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні місцевого господарського суду у даній справі.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 09.06.2015р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 09.06.2015 року в справі за номером 914/3254/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 особи підприємця ОСОБА_3 б/н від 01.07.2015 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 09.12.2015р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Костів Т.С.