РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/29508/15

За позовом Комунального підприємства Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни)

до відповідача: Державної установи «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України Регіональний структурний підрозділ «Київцентренерго» Украероруху

про стягнення заборгованості в сумі 13 538,36 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог)

Суддя О.С. Комарова

У судовому засіданні брали участь:

від позивача: Кравцова О.М. (представник за довіреністю);

від відповідача Троценко Б.Д. (ліквідатор);

від третьої особи Яцик Л.Л. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 08 грудня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни), 19.11.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 5.2-1.8-844 від 11.11.2015 року до відповідача, Державної установи «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України», про стягнення заборгованості в сумі 18 961,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як субспоживач, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором № 10-2012 від 01.01.2012 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не здійснив оплату вартості виконаних позивачем, як споживачем робіт, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 23.11.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/29508/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України Регіональний структурний підрозділ «Київцентренерго» Украероруху, призначено розгляд справи на 08.12.2015 року.

Через відділ діловодства суду від позивача 03.12.2015 року надійшов супровідний лист на виконання вимог ухвали суду, який було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду від відповідача 03.12.2015 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив задовольнити вимоги позивача, який було долучено до матеріалів справи.

08 грудня 2015 року від представника третьої особи через відділ діловодства суду було надано відзив на позовну заяву, в якому третя особа просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій.

В судовому засіданні 08.12.2015 року представник позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, а також подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 13 538,36 грн. та судовий збір в розмірі 1218,00 грн. Також представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позову. Представник відповідача не заперечив проти задоволення позову в частині основної заборгованості в розмірі 13 538,36 грн.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, яка прийнята господарським судом до розгляду, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір, є заборгованість в сумі 13 538,36 грн.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2012 року між позивачем (далі - споживач) та відповідачем (далі - субспоживач) (разом - сторони) укладено договір про компенсацію вартості водопостачання та водовідведення № 10-2012 (копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір або Договір послуг) відповідно до п. 1.1 якого, Споживач отримує воду від постачальника - ПАТ АК «Київводоканал», здійснює з ним розрахунки за отриману воду, згідно Договору на «Послуги водопостачання та водовідведення» і передає Субспоживачу воду, згідно встановленого ліміту для господарських потреб Субспоживача.

У відповідності до п.п. 1.2, 1.3 Договору, Споживач передає Субспоживачу воду через трубопроводи та споруди водопостачання і водовідведення орендовані у Споживача Товариством з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (надалі Орендар) згідно Рішення Київради від 17.02.2011 №28/5415 «Про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду на конкурсних засадах» згідно окремого Договору, та приймає каналізаційні води в контрольний колодязь (далі КК11) згідно вимог та на підставі діючих:

- «Правил користування системами центрального комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі Правила користування);

- «Правил приймання стічних вод в систему каналізації міста Києва» (далі Правила приймання);

- Дозволу на Спецводокористування; виданого Управлінням екології м. Києва,

- Договору на «Послуги водопостачання та водовідведення» між Споживачем та ПАТ АК «Київводоканал» (далі Послуги водопостачання та водовідведення»).

Субспоживач сплачує Споживачу компенсацію вартості водопостачання, водовідведення та інші необхідні платежі в порядку і на умовах цього Договору.

За приписами п. 3.1.1. Договору Субспоживач сплачує Споживачу компенсацію вартості води та вартості витрат на утримання мереж за розрахунковий період, згідно документів, які представник Субспоживача повинен отримати у Споживача з 23 числа і сплатити до 30-го числа поточного місяця (розрахунковий період вважається з 15 числа попереднього місяця до 15 числа поточного місяця).

Як вбачається з п. 3.2 Договору, акти приймання передачі виконаних робіт складаються Споживачем останнім днем звітного місяця, підписуються уповноваженими представниками Сторін та скріпляються печатками на протязі 5(п'яти) днів після закінчення звітного місяця. В разі непідписання Субспоживачем наданих Актів протягом 3 (трьох) робочих днів, Акти вважатимуться підписаними в редакції Споживача та підлягають оплаті.

Позивач зазначає, що свої обов'язки за Договором виконав належним чином, зокрема, забезпечував подачу води відповідно до встановленого ліміту, що підтверджується, наявними в матеріалах справи, актами здачі-прийняття робіт. Відповідачем зазначені послуги були прийняті без будь-яких зауважень та заперечень, проте, відповідні послуги були оплачені субспоживачем частково, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 13 538,36 грн.

Відповідачем було подано відзив, в якому останній зазначив, що вимоги в частині основного боргу визнає в повному обсязі, однак має можливість сплатити заборгованість лише на підставі наказу Господарського суду м. Києва про примусове виконання рішення суду, а тому просить задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, з урахуванням заяви про зменшення позову, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Умовами статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як визначено нормами ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вже було встановлено судом, 01 січня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір про компенсацію вартості водопостачання та водовідведення № 10-2012 відповідно до п. 1.1 якого, Споживач отримує воду від постачальника - ПАТ АК «Київводоканал», здійснює з ним розрахунки за отриману воду, згідно Договору на «Послуги водопостачання та водовідведення» і передає Субспоживачу воду, згідно встановленого ліміту для господарських потреб Субспоживача.

З матеріалів справи вбачається, що споживачем було надано послуги на суму, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт, підписаним та скріпленим печатками споживача та субспоживача (копії документів наявні в матеріалах справи). Відповідачем зазначені послуги були прийняті без будь-яких зауважень та заперечень, проте, відповідні послуги були оплачені замовником частково, а відтак відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 13 583,36 грн.

Відповідно до відзиву відповідач повністю погоджується з позовними вимогами, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, та просить їх задовольнити в частині стягнення основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Умовами п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 13 583,36 грн.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги, з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог, є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України» (ЄДРЮОФОП 21604340; 03151, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛИНСЬКА, будинок 66-А), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) (ЄДРЮОФОП 01131514; адреса: 03036, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, 79, АЕРОПОРТ "КИЇВ" (ЖУЛЯНИ)), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти основного боргу - 13 538,36 грн. (тринадцять тисяч п'ятсот тридцять вісім гривень 36 копійок) та судовий збір - 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень). Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 11.12.2015 року.

Суддя О.С. Комарова