РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/27732/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 38 390,80 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 08 грудня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія", 27 жовтня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 7389/17 від 22.10.2015 року до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 38 390,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АЕ/4380088.

Ухвалою суду від 28.10.2015 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 91027732/15 та призначено розгляд справи на 24.11.2015 року.

Через відділ діловодства суду 09.11.2015 року від Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) надійшла інформація про страхове покриття, яку було долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 24.11.2015 року представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, подав супровідний лист яким долучив документи на вимогу ухвали про порушення. Представник відповідача в судове засідання 24.11.2015 року з'явився, проти позову заперечив та подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову.

08 грудня 2015 року в судове засідання представники сторін не з'явились, правами, наданими ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить розписка про оголошення перерви в судовому засіданні від 24.11.2015 року на 08.12.2015 року з підписами представників сторін, яка наявна в матеріалах справи.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2014 року між позивачем (надалі - Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пожежне спостерігання» (далі по тексту - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) № АЗ- 036/011/140000126 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору добровільного страхування є транспортний засіб "BMW" державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 03.06.2015 року по 40-річчя Жовтня в м. Києві, а саме: відбулося зіткнення автомобіля "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, що знаходився під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням страхувальника.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "BMW" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується довідкою, виданою органами МВС України (копія довідки міститься в справі).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 62 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 43003 від 19.06.2015 року. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № КАСКО/036/000/15/1129 від 18.06.2015 року (копія страхового акту та платіжного доручення наявні в матеріалах справи).

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні приписи містить норма ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2015 року у справі № 752/9755/15-п (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 16.12. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Нормами п. 14.1 ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

З аналізу матеріалів справи випливає, що Українською інвестиційно-будівельною компанією «НОВО» застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, шляхом укладення з відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4380088 (належним чином засвідчена копія витягу з МТСБУ про поліс № АЕ/4380088 міститься в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень п.22.1 до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладенням відповідачем з Українською інвестиційно-будівельною компанією НОВО полісу страхування цивільно-правової відповідальності АЕ/4380088, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану ОСОБА_1 шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_1 транспортного засобу "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив, що вартість матеріального збитку автомобіля "BMW" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визначено на підставі рахунку-фактури Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 № К-00000155 від 08.06.2015 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 62 500,00 грн. також в матеріалах справи наявний акт здачі-прийняття робіт № К-00000098 від 10.07.2015 року (копія вказаного рахунку та акту наявні в матеріалах справи).

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як встановлено судом, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що сумою страхового відшкодування є 11 609,20 грн., згідно звіту № 12545 від 08.06.2015 року про оцінку колісного транспортного засобу, BMW державний реєстраційний номер НОМЕР_1, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині, що перевищує 11 609,20 грн. (сума відповідно до звіту за вирахуванням франшизи). Відповідачем було перераховано позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 11 109,20 грн. (за вирахуванням франшизи 500 грн.), докази відповідного платіжного доручення додано до відзиву. А отже, відповідач зазначив про відсутність підстав для оплати страхового відшкодування в розмірі 38 390,80 грн. Також відповідач просить суд зобов'язати позивача надати автомобіль BMW державний реєстраційний номер НОМЕР_1 для огляду на СТО за вибором Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", де можна пересвідчитись чи дійсно всі перелічені деталі були встановлені на вказаний автомобіль.

Щодо вимоги відповідача про зобов'язання позивача надати автомобіль BMW державний реєстраційний номер НОМЕР_1 для огляду на СТО за вибором Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" суд дійшов висновку про те, ще це є доцільним так, як в матеріалах справи наявна копія акту здачі-прийняття робіт № К-00000098 від 10.07.2015 року, виконаних Фізичною особою підприємця ОСОБА_2, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 62 500,00 грн., а тому відповідна сума була перерахована позивачем на підставі платіжного доручення № 43003 від 19.06.2015 року. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє відповідачу в клопотанні стосовно надання повторного для огляду пошкодженого автомобіля BMW державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 3-50гс15 від 15.04.2015 року страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат страхувальника за вирахуванням франшизи.

У відповідності до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позицію Верховного Суду України, а також те, що полісом № АЕ/4380088 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі - 500,00 грн., суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_1 транспортного "Toyota Camry", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, в розмірі - 38 390,80 грн. (з розрахунку: 50 000,00 грн /оцінена шкода/ - 11 109,20 грн /сплачена заборгованість відповідачем/ - 500,00 грн /франшиза/).

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 38 390,80 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (ЄДРЮОФОП 32382598, адреса: 01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 26) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (ЄДРЮОФОП 20602681, адреса: 04080, м. Київ, ВУЛИЦЯ КИРИЛІВСЬКА, будинок 40) грошові кошти: основного боргу - 38 390,80 грн. (тридцять вісім триста дев'яносто гривень 80 копійок) та судовий збір - 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень). Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/27732/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.12.2015 року.

Суддя О.С. Комарова