ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 916/3721/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І. (доповідача),

Владимиренко С.В.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу Публічного акціонерного товариства

"Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі

Уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ "АБ "Порто-Франко"

на ухвалу господарського суду Одеської області

від 07.09.2015 року

та постанову Одеського апеляційного господарського суду

від 07.10.2015 року

у справі № 916/3721/15

господарського суду Одеської області

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі

Уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ "АБ "Порто-Франко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Одеський торговий дім"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участю представників:

позивача - не з"явились

відповідача - не з"явились

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ПАТ "Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "Одеський торговий дім" про звернення стягнення на підставі іпотечного договору від 28.12.2012 року на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення підвалу та 3-го поверху, розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Новощіпний ряд, 2, загальною площею 16 625,3 кв.м., що належить ТОВ "Одеський торговий дім" в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами: від 27.12.2012 року №924/2-12, від 05.08.2008 року № 1365/1-08, від 27.12.2012 року № 925/4-12, від 08.09.2008 року № 1556/2-08, від 16.09.2008 року № 1620/2-08, від 26.01.2011 року № 32/2-11, від 09.03.2011 року № 94/01-11, від 29.10.2012 року № 759/4-12, від 27.12.2007 року № 3172/8-07, від 29.10.2007 року № 2767/2-07, від 01.08.2007 року № 1919/1-07, від 24.07.2008 року № 1285/2-08, від 21.03.2006 року № 534/1-06.

Ухвалою цього ж місцевого господарського суду від 07.09.2015 року (суддя Шаратов Ю.А.), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року (судді: Журавльов О.О., Савицький Я.Ф., Колоколов С.І.), позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з ухвалою місцевого та постановою апеляційного господарських судів, ПАТ "Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на порушення норм процесуального права, звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу суду першої та постанову апеляційної інстанцій, а справу передати на розгляд до господарського суду Одеської області.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні доводи касаційної скарги та правильність застосування господарськими судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ "Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ТОВ "Одеський торговий дім" про звернення стягнення на підставі іпотечного договору від 28.12.2012 року на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення підвалу та 3-го поверху, розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Новощіпний ряд, 2, загальною площею 16 625,3 кв.м., що належить ТОВ "Одеський торговий дім" в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами: від 27.12.2012 року №924/2-12, від 05.08.2008 року № 1365/1-08, від 27.12.2012 року № 925/4-12, від 08.09.2008 року № 1556/2-08, від 16.09.2008 року № 1620/2-08, від 26.01.2011 року № 32/2-11, від 09.03.2011 року № 94/01-11, від 29.10.2012 року № 759/4-12, від 27.12.2007 року № 3172/8-07, від 29.10.2007 року № 2767/2-07, від 01.08.2007 року № 1919/1-07, від 24.07.2008 року № 1285/2-08, від 21.03.2006 року № 534/1-06.

Повертаючи без розгляду позовну заяву ПАТ "Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України, місцевий господарський суд, з позицією якого погодилась апеляційна інстанція, вказав, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум, а саме: основного боргу у розмірі 31504108,29 грн., суми заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1816017,63 грн. за кредитним договором від 27.12.2012 року № 924/2-12, суми заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 2 522 932,98 грн. та суми основного боргу у розмірі 19 903 409,70 грн. за кредитним договором від 26.01.2011 року № 32/2-11, суми основного боргу у розмірі 1 102 273,59 грн. за кредитним договором від 29.10.2007 року № 2767/2-07, суми основного боргу у розмірі 241340,16 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 121 523 грн. за кредитним договором від 01.08.2007 року № 1919/1-07.

Крім того, судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що предметом позовних вимог ПАТ "Акціонерний банк "Порто-Франко" є звернення стягнення за 12 кредитними договорами на загальну суму 237050499,19 грн. на нежилі приміщення (предмет іпотеки), що належать ТОВ "Одеський торговий дім". При цьому, підставою позовних вимог є неналежне виконання боржниками своїх зобов'язань за кредитними договорами, а додані позивачем до позовної заяви розрахунки не обґрунтовано у спосіб, передбачений нормами чинного законодавства.

Даних висновків суди попередніх інстанцій дійшли проаналізувавши приписи пункту 5 частини 2 статті 54 та п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України, якими передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

При цьому, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу місцевого господарського суду, апеляційна інстанція, посилаючись на п. 2.7. Пленуми Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", зазначила, що одним з реквізитів позовної заяви є ціна позову, яку зазначає позивач і з якої обчислюється судовий збір. Якщо позивачем зазначено в заяві ціну позову, але в ній не наведено обґрунтованого розрахунку такої ціни, або його не додано до позовної заяви, або позивачем не зазначена вартість спірного майна та/або не подано доказів в обґрунтування цієї вартості, то позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 3 частини 1 статті 63 ГПК.

Також апеляційний господарський суд, зазначаючи про імперативне встановлення законом обов"язку позивача обгрунтовувати розрахунки стягуваних сум, послався на п. 4.4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 листопада 2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", в якому зазначено, що у разі якщо право звернення стягнення на майно пов'язане з невиконанням зобов'язання, забезпеченого іпотекою, судам слід встановлювати загальний розмір вимог кредитора та виходити з того, що обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобов'язання. Невиконання зазначеної передумови відповідно до частини другої статті 35 Закону України "Про іпотеку" є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Господарським судам слід також враховувати, що виконання основного зобов'язання виключає можливість задоволення вимог за рахунок забезпечувального зобов'язання. Разом з тим, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання грошових сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно.

Проте, ПАТ "Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскаржуючи судові акти попередніх інстанцій, зауважило на тому, що предметом спору у даній справі є позовна вимога про звернення стягнення на підставі іпотечного договору на предмет іпотеки - нежилі приміщення, що належить ТОВ "Одеський торговий дім" в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, якими забезпечена іпотека.

Таким чином, під час розгляду спору по суті з метою визначення обгрунтованості позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зобов"язаний визначити розмір боргу, забезпеченого іпотекою, за вищепереліченими кредитними договорами.

В статті 65 ГПК України визначено дії судді по підготовці справи до розгляду, зокрема, зобов'язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати певні дії (звірити розрахунки, провести огляд доказів у місці їх знаходження тощо); витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження; вчиняє інші дії, спрямовані на забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи.

Згідно статей 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В пункті 3.3. та чч. 5, 6 п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини 1 статті 63 ГПК з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи. Підставою для повернення позовної заяви є також відсутність викладу обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, та незазначення доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини. Господарський суд повертає позовну заяву, що не містить обґрунтованого розрахунку стягуваної чи оспорюваної суми, або такий розрахунок не додано до заяви. Якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 ГПК. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

Водночас, господарськими судами попередніх інстанцій не звернуто уваги на наявність доданих позивачем до позовної заяви рішень місцевих господарських судів про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 05.08.2008 року № 1365/1-08, від 27.12.2012 року № 925/4-12, від 08.09.2008 року № 1556/2-08, від 16.09.2008 року № 1620/2-08, від 09.03.2011 року №94/01-11, від 29.10.2012 року № 759/4-12, від 27.12.2007 року № 3172/8-07, від 24.07.2008 року № 1285/2-08, забезпеченими іпотекою, а також розрахунків заборгованості за кредитними договорами від 27.12.2012 року №924/2-12, від 26.01.2011 року № 32/2-11, від 29.10.2007 року № 2767/2-07, від 01.08.2007 року № 1919/1-07 (а.с. 42-67).

Крім того, у випадку недостатності поданих позивачем розрахунків, суд має право витребувати їх в процесі підготовки справи до розгляду та, за наслідками поданих сторонами доказів, прийняти рішення щодо обгрунтованості або безпідставності позовних вимог.

В пункті 3.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами. Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, такі наслідки: стягнення штрафу з винної сторони в доход державного бюджету України (пункт 5 статті 83 ГПК); винесення у встановленому порядку окремих ухвал (стаття 90 ГПК). При цьому слід мати на увазі, що передбачене пунктом 5 статті 83 ГПК право господарського суду у прийнятті рішення стягнути з винної сторони штраф у доход державного бюджету України стосується не лише рішень, прийнятих по суті справи, а й ухвал, у тому числі тих, якими розгляд справи не закінчується (наприклад, ухвали про відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою в судове засідання представника учасника судового процесу та/або неподанням ним витребуваних судом матеріалів тощо). У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд, з метою забезпечення прав скаржника на судовий захист, керуючись нормами, які встановлюють основні засади здійснення правосуддя, повинен вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір згідно нормам чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

За таких обставин, ухвала господарського суду Одеської області від 07.09.2015 року та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року у справі № 916/3721/15 підлягає скасуванню з передачею справи до місцевого господарського суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви до провадження.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Порто-Франко" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АБ "Порто-Франко" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 07.09.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 року у справі № 916/3721/15 скасувати.

Справу передати до господарського суду Одеської області зі стадії порушення справи у господарському суді.

Головуючий суддяН.Г. Дунаєвська
СуддіН.І. Мележик
С.В. Владимиренко