ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 916/2573/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корсака В.А.- головуючого, Данилової М.В. (доповідача), Данилової Т.Б.,
за участю представників:
позивача не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлено належним чином)
відповідачаМоїсеєв Д.А. (дов. від 25.12.2014 р. №69)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДержавного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 р.
у справі № 916/2573/15 господарського суду Одеської області
за позовомДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "Адміністрація портів України"
доДержавного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"
простягнення 110072, 88 грн.

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "АМПУ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" 110 072,88 грн., з яких: 12 886,95 грн. - 3% річних, 97 185,93 грн. - інфляційні нарахування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем досягнутих сторонами узгодженостей в рамках договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 643-0/104-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 р. щодо вчасного та повного розрахунку за користування в вересні - грудні 2013 р. причалом № 10 на умовах сервітуту.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.07.2015 р. у даній справі ( суддя Мостепаненко Ю.І.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 р. (головуючий суддя Савицький Я.Ф., судді Журавльова О.О., Діброви Г.І.), позов задоволено: стягнути з державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" на користь державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 12 886, 95 грн. - 3% річних, 97 185,93 грн. - інфляційних нарахувань та 2 201,46 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 р. та рішення господарського суду Одеської області від 15.07.2015 р. скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до невідповідності висновків судів обставинам справи та порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.12.2015 р. касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на касаційну скаргу Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "Адміністрація портів України" обґрунтовує свою позицію щодо даної справи та просить залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні 09.12.2015 р. представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 30.09.2013 р. між ДП "АМПУ" (власником) та ДП "Іллічівський морський торговельний порт" (сервітуарієм) укладено договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 643-0/104-П-ІЛФ-13 (договір), відповідно до п. 1.1 якого власник, на визначених договором умовах оплати, надає сервітуарію право обмеженого користування належними власнику гідротехнічними спорудами (нерухомим майном), розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме причал № 10, довжиною 222,20 м.п., архівний номер паспорту 84722.

Відповідно до п.п.2.2., 2.3., договору розрахована за формулою, визначеною п.2.1. цього договору, плата за сервітут на причал №10 за період дії договору складає 503 227,53 грн. (з ПДВ). Оплата сервітуту здійснюється сервітуарієм щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку власника. Сума щомісячного платежу розраховується виходячи з кількості днів у звітному місяці.

Пунктом 7.1 договору визначено, що цей договір набуває чинності з дня його укладення, але регулює взаємовідносини між сторонами, починаючи з 21.08.2013 р. у відповідності до ст.631 Цивільного Кодексу України.

Договір діє до 31.12.2013 р., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

За положеннями п. 7.7 договору сторони узгодили, що всі права та обов`язки власника, які передбачені цим договором, виконуються Іллічівською філією державного підприємства „Адміністрація морських портів України"

На виконання умов договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 643-0/104-П-ІЛФ-13 позивачем відповідачу на підставі акту було передано на період з 21.08.2013 р. по 30.09.2013 р. право обмеженого користування гідротехнічними спорудами.

Позивач виконав у повному обсязі умови договору № 643-0/104-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 р. та виставив відповідачу рахунки на суму 503 227,53 грн., а саме: № Пр/ 4444 від 30.09.2013 р. на суму 155130,30 грн., № Пр/ 9353 від 31.10.2013 р. на суму 117 293,63 грн., № ПР/9375 від 30.11.2013 р. на суму 113509,97 грн., № ПР/ 12866 від 31.12.2013 р. на суму 117 293,63 грн.

В зв`язку з невиконанням ДП "Іллічівський морський торговельний порт" зобов'язань по сплаті виставлених рахунків на загальну суму 503 227,53 грн., ДП "АМПУ" в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ" звернулось до господарського суду Одеської області з позовними вимогами, в яких просило стягнути з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" заборгованість за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 643-0/104-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 р. в розмірі 503 227,53 грн.

Дослідивши матеріали справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2014 р. по справі № 916/942/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.10.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.11.2014 р., позов ДП "АМПУ" в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ" задоволено повністю: стягнуто з ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на користь ДП "АМПУ" в особі Іллічівської філії ДП „АМПУ" 503 227,53 грн. - заборгованості та 10 064,55 грн. - судового збору.

В своїх рішеннях суди встановили факт виникнення між сторонами зобов'язань, зокрема, у позивача щодо надання відповідачу права обмеженого користування причалом № 10, розташованим в акваторії Іллічівського морського порту, а у відповідача - щодо внесення плати за сервітут.

Також, суди попередніх інстанцій встановили порушення відповідачем вимог договору № 643-0/104-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 р. стосовно здійснення оплати виставлених позивачем рахунків на загальну суму 503 227,53 грн., а саме: № Пр/ 4444 від 30.09.2013 р. на суму 155 130,30 грн.; № Пр/ 9353 від 31.10.2013 р. на суму 117 293,63 грн.; № ПР/9375 від 30.11.2013 р. на суму 113 509,97 грн.; № ПР/ 12866 від 31.12.2013 р. на суму 117 293,63 грн.

За положеннями ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищезазначені приписи законодавства, обставини встановлені в рамках справи № 916/942/14, не мають доводитись знов в рамках справи № 916/2573/15.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до п. 2.3. договору № 643-0/104-П-ІЛФ-13 від 30.09.2013 р. оплата сервітуту здійснюється відповідачем щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунку позивача.

Як з'ясовано судам попередніх інстанцій, рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2014 р. по справі № 916/942/14 було виконано відповідачем в добровільному порядку 20.10.2014 р., тобто оплата рахунків було здійснено з порушенням умов п. 2.3. договору.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою ст. 625 Цивільного Кодексу України сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо сплати відповідачем 3% річних в сумі 12 886,95 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 97 185,93 грн., нарахованих за прострочення оплати рахунків: № Пр/ 4444 від 30.09.2013 р. на суму 155 130,30 грн. за період з 31.10.2013 р. по 19.10.2014 р.; № Пр/ 9353 від 31.10.2013 р. на суму 117 293,63 грн. за період з 01.12.2013 р. по 19.10.2014 р.; № ПР/9375 від 30.11.2013 р. на суму 113 509,97 грн. за період з 31.12.2013 р. по 19.10.2014 р.; № ПР/ 12866 від 31.12.2013 р. на суму 117 293,63 грн. за період з 31.01.2014 р. по 19.10.2014 р.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, судова колегія вважає прийняту у справі постанову апеляційного суду, якою було залишено без змін рішення суду першої інстанції, такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її зміни чи скасування, не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.09.2015 р. у справі № 916/2573/15 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді: М. Данилова

Т. Данилова