КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/15579/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Павленко О.Є.

від відповідача - Риков О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрінтерекспедиція" на рішення Господарського суду м. Києва від 07.09.2015 (Суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрінтерекспедиція"

до Приватного акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 217495,40 грн. страхового відшкодування,-

Постанова прийнята 08.12.2015 у зв`язку із оголошенням перерви в судовому засіданні 12.11.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Укрінтерекспедиція» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення коштів за договором страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 в задоволені позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду в складі колегії суддів: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В. на 12.11.2015.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є обґрунтованим та правомірним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою суду від 12.11.2015 по справі була оголошена перерва, відповідно до ст. 77 ГПК України до 08.12.2015.

Представник позивача та відповідача в судове засідання на вказану дату з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представником відповідача 08.12.2015 через відділ документального забезпечення до суду була подана заява про відкладення розгляду справи для надання можливості відповідачу провести певні юридичні дії направлених на отримання інформації з приводу фактів шахрайства, здійснений при перевезенні проблемного вантажу.

Колегія суддів, розглянувши доводи клопотання, заслухавши думку представника позивача, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки представником відповідача не було надано вмотивованих доказів того, яким чином отримання вказаної інформації щодо шахрайських дій працівників ПП «Транс Експрес» в подальшому може вплинути на результат розгляду апеляційної скарги та спору в цілому.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

26.02.2013 та 25.02.2014 між ПАТ "Українська транспортна страхова компанія", як страховиком, та ТОВ "Укрінтерекспедиція", як страхувальником, був укладений договір добровільного страхування відповідальності експедитора № 008111 та № 13255 предметом яких сторони визначили майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і повґязані з обовґязком страхувальника відшкодувати збитки, які виникли внаслідок неналежного виконання страхувальником перед клієнтом умов договору транспортного експедирування (п.1.1).

Умовами вказаних договорів страхування сторонами було узгоджено, що страховик проводить страхування відповідальності експедиторів (страхувальників) за шкоду, завдану клієнту під час виконання ним транспортно - експедиторських послуг відповідно до вимог Закону України "Про траснпортно - експедиторську діяльність" та інших актів чинного законодавства України, міжнародних конвенцій які регулюють міжнародні перевезення (п. 2.1), страховим випадком є подія, що передбачена цим договором, яка відбулася після набуття чинності цього договору та сталася внаслідок настання страхового ризику, зазначеного в п. 3.2 цього договору, і з настанням якої виникає обовґязок страховика здійснити виплату страхового відшкодування клієнту (п. 3.1), за цим договором здійснюється страхування відповідальності страхувальника перед клієнтом за збитки, завдані внаслідок знищення, пошкодження, псування, втрати або нестачі вантажу (п. 3.2), якщо випадки, зазначені в п. 3.2 договору настали внаслідок дій та/або бездіяльності залучених страхувальником до автоперевезення перевізників, вони також вважаються страховими випадками (п. 3.3).

01.08.2012 позивачем був укладений договір транспортного експедирування № 654 з "Толексіс Ентерпрайзіс АГ" ("Tolexis Enterprises AG") , згідно умов якого позивач зобов'язувався організувати перевезення вантажу за маршрутом: м. Армянськ (України) - м. Мойдт (Німеччина).

Згідно з міжнародними товаро-транспортними накладними CMR № 433877, CMR № 398086 , CMR № 433845, 13.11.2013 вантаж було прийнято перевізником до перевезення у м. Армянську (Україна) (пункти 1 накладних).

При прибутті у місце розвантаження - м. Мойдт - було виявлено нестачу вантажу, а саме:

- в автопоїзді з державним номером АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, що прибув 19.11.2013, нестача склала 1 892 кг (замість 20 605 кг вага склала 18 713 кг), про що була зроблена відповідна відмітка у міжнародній товарно- транспортній накладній CMR № 433877 та було складено акт від 23.11.2013;

- в автопоїзді з державним номером АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, що прибув 20.11.2013, нестача склала 1 780 кг (замість 20 706 кг вага склала 18 926 кг), про що була зроблена відповідна відмітка у міжнародній товарно- транспортній накладній CMR № 398086 та було складено акт від 23.11.2013;

- в автопоїзді з державним номером АС 8736 ВВ/АС 2106 XT, що прибув 19.11.2013, що прибув 19.11.2013, нестача склала 2 012 кг (замість 20659 кг вага склала 18647 кг), про що була зроблена відмітка у міжнародній товаро-транспортній накладній CMR № 433845 та було складено акт від 23.11.2013.

Згідно з відмітками у CMR та цінами, вказаними у комерційних інвойсах, за розрахунками позивача, вартість втраченого вантажу складає загалом 9284,08 євро.

Позивачем було перераховано на користь "Толексіс Ентерпрайзіс АГ" 9284,08 євро, на підтвердження чого надано платіжне доручення в іноземній валюті № 606 від 07.11.2014.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачем неправомірно, в порушення норм чинного законодавства України, відмовлено йому у виплаті страхового відшкодування, що сплачено позивачем клієнту.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначає проте, що страхувальником не були виконані вимоги договору страхування щодо подання певного пакету документів для отримання страхового відшкодування, а тому їх відмова є обґрунтованою та законною.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3.1 договорів страхування страховим випадком є подія, що передбачена умовами договору, яка відбулася після набуття чинності цього договору та сталася внаслідок настання страхового ризику, зазначеного у п. 3.2 цього договору і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування клієнту.

У зв'язку з нестачею товару "Толексіс Ентерпрайзіс АГ", керуючись договором транспортного експедирування № 654 від 01.08.2012, положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року (КДПВ), Цивільного кодексу України та інших законів і нормативно-правових актів України, виставив позивачу вимогу від 20.10.2014 про відшкодування збитків на суму 9284,08 євро.

Позивачем на виконання вимоги клієнта від 20.10.2014 про відшкодування збитків на суму 9284,08 євро, було перераховано на користь "Толексіс Ентерпрайзіс АГ" 9 284,08 євро, на підтвердження чого надано платіжне доручення в іноземній валюті № 606 від 07.11.2014.

06.11.2014 та 03.12.2014 позивач звернувся до відповідача з заявами № 76 та № 84 про страхове відшкодування в розмірі 9284,08 євро, в яких посилаючись на настання страхових випадків, просив на виконання умов договорів страхування № 008111 від 26.02.2013 та № 13255 від 25.02.2014 здійснити страхову виплату у розмірі 9284,08 євро.

До листа - заяви № 76 від 06.11.2014 позивачем будо додано наступні документи: копії договорів страхування № 008111 від 26.02.2013 та № 13255 від 25.02.2014; копії претензії "Tolexis Enterprises AG" на суму 9 284,08 євро від 20.10.2014; копія договору про транспортне експедирування № 654 від 01.08.2012; копії міжнародних товаро-транспортних накладних CMR № 433877, CMR № 398086 , CMR № 433845, копії актів про нестачу від 23.11.2013 на автопоїзди АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, АС 8736 ВВ/АС 2106 XT, копії актів зважування, копії митних декларацій ВН № 685, ВН № 2908, ВН № 2907, копії комерційних інвойсів № 13475 від 13.11.2013, № 13401 від 12.11.2013, № 13397 від 12.11.2013.

У відповідь на лист позивача № 76 від 06.11.2014, відповідач листом № 1216-ю від 25.11.2014 повідомив позивача про те, що до надісланого повідомлення про виплату страхового відшкодування не долучено платіжних документів на підтвердження факту розрахунку з компанією "Tolexis Enterprises AG".

Крім того, відповідач вказував на те, що порядок дій страхувальника у випадку настання страхового випадку врегульовано розділом 9 договору добровільного страхування відповідальності експедиторів № 13255 від 25.02.2013, у звґязку з чим відповідач просив надати наступні документи:

-фотографії пошкодженого вантажу;

- належно засвідчені копії водійських посвідчень водіїв автопоїздів АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, АС 8736 ВВ/АС 2106 XT;

- детальні письмові пояснення водіїв автопоїздів АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, АС 8736 ВВ/АС 2106 XT за весь період перевезення вантажу;

- оригінали або належним чином завірені копії тахошайб з автопоїздів АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, АС 8736 ВВ/АС 2106 XT за весь період перевезення проблемного вантажу;

- у випадку якщо автопоїзди (автомобілі) було обладнано навігаційною системою ДЖПС спостереження,- надати належним чином засвідчену роздруківку запису з даної системи за весь час перевезення проблемного вантажу з кожного транспортного засобу;

- належним чином засвідчену копію договору на перевезення вантажу, укладеного між ТОВ "Укрінтерекспедиція" та перевізником;

- належним чином засвідчені заявки на перевезення вантажу автопоїздами АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, АС 8736 ВВ/АС 2106 XT, погоджена між ТОВ "Укрінтерекспедиція" та перевізником;

- оригінал платіжного доручення, що підтверджує факт сплати ТОВ "Укрінтерекспедиція" коштів у розмірів 9284,08 євро на користь "Толексіс Ентерпрайзіс АГ";

- проінформувати, чи проводилась перевірка за можливими ознаками підміни вантажу, що перевозився автопоїздами АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, АС 8736 ВВ/АС 2106 XT та які результати даної перевірки;

- проінформувати, чи порушувалась кримінальна справа за фактом підміни вантажу, що знаходився в автопоїздах АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, АС 8736 ВВ/АС 2106 XT та її результати;

- надати докази письмового погодження ТОВ "Укрінтерекспедиція" з ПАТ Українська транспортна страхова компанія" відшкодування збитків з Толексіс Ентерпрайзес;

- забезпечити прибуття водіїв автопоїздів АС 8861 ВЕ/АС 3410 XT, АС 1812 АЕ/АС 4490 XT, АС 8736 ВВ/АС 2106 XT до головного офісу ПАТ Українська транспортна страхова компанія" для проведення їх опитування.

Проте позивачем, вказані у листах відповідача документи, подані останньому не були, відповіді на такий лист також направлено не було.

Відповідач листом № 1334-ю від 11.12.2014 та № 1360-ю від 23.12.2014 повідомив повторно позивача про необхідність надання документів, згідно наведеного у листі № 1216-ю від 25.11.2014 переліку.

Позивач, в свою чергу у відповідь на вказані листи направив страховику лише платіжне доручення на підтвердження перерахування Толексіс Ентерпрайзес коштів в розмірі 9284,08 євро, іншій пакет документів відповідачу наданий не був.

Приватне акціонерне товариство „Українська транспортна страхова компанія " своїм листом № 389 від 29.05.2015 повторно повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, та звертаючись із апеляційною скаргою, зазначає, що страховою компанією безпідставно було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки неподання страхувальником документів, за вимогою страховика не можуть бути підставою для відмови у виплаті коштів, оскільки витребування вказаних документів суперечить приписам чинним нормам законодавства України.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, враховуючи наступне.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Відповідно до статей 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У пункті 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 991 Цивільного кодексу України, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть бути передбачені даною статтею випадки, а також інші випадки, встановлені законом або передбачені укладеним між сторонами договором страхування.

Пунктом 9.4 договору страхування № 13255 від 25.02.2014 визначено, що після повідомлення страховика про страховий випадок, страхувальник повинен надати страховику повну інформацію про обставини настання страхового випадку та розмір вимоги (претензії) зі сторони третіх осіб або про порушення судової справи, надати всі документи, необхідні визначення причин та наслідків настання страхового випадку та для визначення розміру збитку.

Згідно з п. 9.5 договору страхування № 13255 від 25.02.2014, підтвердження факту та обставини настання страхового випадку та розміру визначення розміру збитку, страховик здійснює на підставі наступних документів, що надає страхувальник:

- цього договору (п.п. 9.5.1);

- заяви на виплату страхового відшкодування (п.п. 9.5.2);

- претензії, пред'явлені страхувальнику та всі документи, що додаються до них, в тому числі листування із заявником претензії. В претензії мають бути вказані: найменування, адреса (місцезнаходження) та банківські реквізити заявника претензії; обставини, які є підставами для претензії та коротке обґрунтування; зміст вимог, сума претензії та її розрахунок; перелік документів, що надаються; дата складання претензії. Крім цього, подаються відповідні рішення судів про стягнення на користь пред'явників претензії зі страхувальника сум, а також всі документи, що додаються до них, в тому числі все листування із клієнтом, що стосується надання послуг експедитора щодо заявленого випадку (п.п. 9.5.3);

- транспортних накладних або інших транспортних документів з відмітками клієнта чи його представника про нестачу, загибель чи пошкодження вантажу, інвойсу, тощо (п.п. 9.5.4);

- шайби тахографа за весь час перевезення (у разі перевезення автомобільним транспортом) (п.п. 9.5.5);

- термограму, якщо вантаж перевозився в рефрижераторі, в разі пристосування холодильного пристрою до цього, або інший підтверджуючий документ про те, що вантаж перевозився з певним температурним режимом, або "електронну таблетку" Термохрон (п.п. 9.5.6);

- актів огляду вантажу (аварійні сертифікати), акти експертизи, що складаються незалежними спеціалізованими організаціями згідно з законами, практикою чи звичаями країни місця пригоди чи дослідження вантажу на предмет визначення нестачі, загибелі або оцінки його пошкоджень (п.п. 9.5.7);

- розрахунку збитку (претензії), що заявляється страхувальнику стороною, що вимагає відшкодування збитків (п.п. 9.5.8);

- калькуляції відновлювального ремонту, якщо пошкоджений вантаж підлягає подальшому ремонту та використанню (п.п. 9.5.9);

- документів, що свідчать про витрати, понесені страхувальником згідно з п. 3.5. цього договору (п.п. 9.5.10);

- письмового пояснення водія транспортного засобу, що перевозив вантаж про пригоду (п.п. 9.5.11);

- протоколу державтоінспекції або дорожньої поліції - в разі дорожньо-транспортної пригоди (п.п. 9.5.12);

- протоколу митних органів, постанова про порушення митних правил, акту стягнення митних платежів - у випадку порушення митної процедури (п.п. 9.5.13);

- довідки органів міліції чи поліції, що підтверджує факт звернення в ці органи по випадку крадіжки вантажу чи інших кримінальних дій під час перевезення вантажу чи довідка - підтвердження правоохоронних органів про порушення кримінальної справи по факту крадіжки або іншого кримінального злочину - у разі події кримінального характеру (п.п. 9.5.14);

- копії документів чи листування, щодо документального закріплення прав страховика на пред'явлення регресних позовів до осіб, відповідальних за заподіяння збитків страхувальнику. В тому випадку, якщо по вимозі страхувальника витрати повинні бути відшкодовані страховиком субконтрактору страхувальника, що фактично оплатив претензію, необхідно надати документи, що свідчать про надання страхувальником повноважень субконтрактору на врегулювання і оплату збитків страхувальника (п.п. 9.5.15);.

- інших документів за вимогою страховика, щодо страхового випадку (п.п. 9.5.16).

Згідно з пунктом 9.7 договору страхування № 13255 від 25.02.2014, конкретний перелік документів, відповідно до пункту 9.5. цього договору, на підставі яких здійснюється виплата страхового відшкодування, визначається страховиком при з'ясуванні причин і обставин страхового випадку (події, що має ознаки страхової) та розміру збитків.

Пунктом 9.8 договору страхування № 13255 від 25.02.2014 визначено, що заява про виплату страхового відшкодування та документи, які зазначені у пункті 9.5. цього договору, надаються страховику не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати настання страхового випадку (якщо подія сталася за межами України, то не пізніше 30 календарних днів після повернення до України (перетину кордону)). Якщо документи, зазначені у пункті 9.5. цього договору видаються відповідними компетентними органами, установами чи організаціями і не були подані страховику разом із заявою про виплату страхового відшкодування, то такі документи видаються страховику після їх отримання від таких компетентних органів, установ чи організацій не пізніше 2 робочих днів з дня їх отримання страхувальником, клієнтом або третьою особою.

Згідно з п. 10.1 договору страхування № 13255 від 25.02.2014, страховик, після того, як був повідомлений страхувальником про настання страхового випадку, або і яку можна класифікувати як страховий випадок, та отримав всі необхідні документи: визначає причини та обставини настання такої події (п.п. 10.1); приймає рішення про наявність або відсутність страхового випадку (п.п. 10.2); робить розрахунок страхового відшкодування - у разі прийняття рішення про наявність страхового випадку (п. 10.3).

Відповідно до п. 11.1.11 договору страхування № 13255 однією з підстав для прийняття страховиком рішення щодо відмови в здійснені страхової виплати є неподання страхувальником чи третіми особами (відповідно до розділу 9 цього договору) документів, які необхідні страховику для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Відповідач, відмовляючи у виплаті позивачу страхового відшкодування, зазначив, що останнім, в порушення п. 10.5, 11.1.11, 11.1.5, 11.1.7, 11.1.14, 11.1.16 договору, не було надано страховику витребуваних документів, що, відповідно до умов договору страхування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що судом не було враховано норми чинного законодавства України, зокрема положення ст. 991 ЦК України та умови діючого між сторонами договору страхування, оскільки неподання страховику витребуваних ним документі, зокрема шайб тахографу та пояснень водіїв, суперечать нормам ЗУ «Про страхування», зважаючи на наступне.

Положенням ст. 991 ЦК України, які дублюються у ст. 26 ЗУ «Про страхування» визначений перелік підстав для відмови у виплаті страховиком страхового відшкодування.

Крім того, ч.2 ст. 991 ЦК України та ч.2 ст.26 ЗУ «Про страхування» визначено, що Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не

суперечить закону.

Отже, зазначене спростовує твердження апелянта про те, що вказаний у ЦК України та ЗУ «Про страхування» перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування є вичерпним.

До того ж ані чинним цивільним кодексом ані іншими законами України в області страхування не визначено перелік підстав, які забороняється вносити в договір страхування при визначені підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Зважаючи на те, що укладений між сторонами договорі добровільного страхування має певну специфіку, оскільки стосується страхових випадків, що можуть виникнути у зв`язку із здійсненням страхувальником діяльності в сфері міжнародних перевезень, відповідно даний договір містить певні, конкретні специфічні умови (пункти), які наприклад не зазначаються у договорі добровільного страхування транспортного засобу із фізичною особою, але є важливими та необхідними (з урахуванням певного виду страхування) для встановлення страховиком чи має місце страховий випадок, що тягне за собою сплату відповідного страхового відшкодування.

В свою чергу, страхувальник, укладаючи такий вид добровільного страхування та знаючи наперед про випадки, що можуть виникнути у зв`язку із здійсненням ним господарської діяльності щодо виконання перевезень в тому числі міжнародних, повинен був детально вивчити всі умови договору, зокрема в частині вимог щодо надання документів на підтвердження виникнення страхового випадку.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що договір страхування, укладений між позивачем та відповідачем за своє правовою природою є договором про приєднання, тобто його умови встановлені однією стороною, в даному випадку відповідачем, в стандартній формі, а інша сторона, в даному випадку позивач, враховуючи приписи розділу 7 та 8 договору страхування має право під час дії договору вносити зміни до умов цього договору шляхом укладання додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Позивач на власний розсуд та за власним бажання обрав саме такого страховика як відповідач, а тому, укладаючи та підписуючи договір страхування та знаючи про свої права, передбачені не лише нормами чинного законодавства України, але й положеннями договору страхування був зобов`язаний повно, всебічно ознайомитися з його умовами та розуміти наслідки підписання такого договору та вимоги, що ставляться до нього як страхувальника, у випадку настання страхового випадку.

В свою чергу, позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що він звертався до відповідача із пропозицією про укладання додаткової угоди до договору страхування, що стосується виключення певних пунктів договору , зокрема щодо визначеного переліку документів, на підтвердження настання страхового випадку, чи включення в укладений договір інших умов договору.

Вказаний договір страхування у визначеному законом порядку недійсним повністю чи частково не визнавався, що в свою чергу, підтверджує той факт, що вповноважений представник страхувальника, підписуючи вказаний договір у редакції, запропонованій страховиком, розумів значення своїх дій, ознайомився детально з усіма його умовами, прийняв їх без жодних заперечень та зауважень, а отже був обізнаний й з п. 9 договору щодо так званого розширеного переліку документів, який необхідно подавати страховику при настання страхового випадку, враховуючи специфіку господарського діяльності позивача та договору страхування.

Згідно з пунктом 11.1.1 договору підставою для відмови страховика у здійсненні виплати страхового відшкодування є навмисні дії страхувальника та/або його представників (співробітників чи субконтракторів), спрямовані на настання страхового випадку або навмисні дії третіх осіб (потерпілих).

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином не виконав умов договору страхування, щодо надання повного пакету документів, що в свою чергу надало право страховику відмовити страхувальникові у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України № 33/120-4/455 від 27.04.2011.

Апелянт, в своїй скарзі на рішення місцевого суду зазначає, що останнім, при розгляді справи, не було враховано постанову ВССУ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а саме те, що в ній зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

На вказане колегія суддів зазначає, що в даному конкретному випадку, неподання страхувальником витребуваних страховиком документів й перешкоджало останньому переконатись, що подія, що мала місце при здійснені перевезення є страховим випадком, оскільки, як вбачається із наявних матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, за результатами перевірки відповідача встановлено, що причиною понесення збитків є неправомірні дії залучених позивачем до перевезення осіб, що стало наслідком підміни вантажу, розпакування мішків з вантажем та подальшим склеюванням пошкоджених пломб. Зазначені факти стали підставою для відкриття СВ Армянського МВ ГУ МВС України в АР Крим кримінального провадження № 0000781 за фактом викрадення та заміни вантажу, про що відповідачем надано лист прокуратури автономної Республіки Крим від 19.12.2014 № 04/2-627-14 та витяг з кримінального провадження № 0000781.

Твердження апелянта про те, що шайби тахографу не можуть підтверджувати факт настання/ненастання страхового випадку, оскільки призначення тахографа - контролювати режим відпочинку водія, і страховий випадок проявився просто у втраті вантажу, а не у його втраті чи псуванні внаслідок ДТП в силу втоми водія, а пояснення водіїв наведені у товарно-транспортних накладних та актах про нестачу - апеляційною інстанцією відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на те, що право відповідача вимагати наведені документи від позивача передбачено зокрема п.п. 9.5.5, 9.5.11 розділу 9 договору страхування № 008111 від 26.02.2013, а у позивача згідно п.п. 8.1.7 п. 8.1 договору наявний обов'язок їх надати. Положення договору страхування № 008111 від 26.02.2013 не містять умов щодо права позивача самостійно обирати обсяг документів, який на його думку є достатнім для виплати страхового відшкодування відповідачем.

Щодо зауваження відповідача в апеляційній скарзі стосовно того, що страхова компанія не була позбавлена можливості самостійно звернутися до перевізника для отримання необхідної інформації, зокрема пояснення водіїв, колегія суддів зазначає, що як вбачається із наявних матеріалів справи, страховик неодноразово своїми листами звертався до ПП «Транс-Експрес» для отримання письмових пояснень водіїв, проте такі листи були стороною проігноровані.

Більш того, в матеріалах справи наявний лист № 196 згідно якого ПП «Транс-Експрес» повідомляє, що не має договірних відносин з ТОВ «Укрінтерекспедиція», натомість до них надходило замовлення на перевезення від ТДВ «Укрінтерекспедиція».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п. 9.3 договору страхування сторони визначили, що без узгоджень зі страховиком, страхувальник не повинен давати обіцянок щодо добровільного відшкодування збитків та визнавати цілком чи частково свою відповідальність по завданим збиткам.

Натомість, як вбачається із листів, що містяться в матеріалах справи, та не оспорювалось в судових засіданнях представником позивача, останній, після отримання претензії від клієнта, здійснив самостійно виплату збитків, без повідомлення страховика та без узгодження з ним розміру такого збитку, що є прямим порушенням страхувальником умов договору добровільного страхування.

Отже, наведене свідчить про порушення виконання позивачем свого обов'язку згідно п.п. 8.1.7 п. 8.1 договору страхування щодо виконання умов розділу 9 цього ж договору (зокрема п.п. 9.5.5, 9.5.11 розділу) щодо надання витребуваних документів, які необхідні страховику (відповідачу) для підтвердження факту та обставини настання страхового випадку і визначення розміру збитку, а між виконуванням позивачем даного обов'язку і визначенням події страховим випадком діє причинно-наслідковий зв'язок, оскільки виконання позивачем свого обов'язку щодо надання затребуваних відповідачем документів тягне за собою визнання події страховим випадком і виплату страхового відшкодування.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Господарський суд міста Києва дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що невиконання позивачем свого обов'язку щодо надання затребуваних відповідачем документів є підставою згідно п. 11.1 договору страхування та ст. 26 Закону України "Про страхування " для відмови позивачу у визнанні події страховим випадком, і, відповідно, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування в сумі 9284,08 євро. Отже, відповідачем було обґрунтовано відмовлено позивачу у здійсненні страхової виплати за договором страхування в сумі 9284,08 євро, розмір якої станом на 08.05.2015 у гривневому еквіваленті заявлено позивачем до стягнення в сумі 217495,40 грн.

Стосовно практики Вищого господарського суду, про яку згадав в апеляційній скарзі апелянт, колегія суддів зазначає, що це лише одна із позицій суддів касаційної інстанції, яка також не має обов`язкового характеру, в розумінні норм чинного ГПК України.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції проте, що позивачем не представлено належних (первинних) доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а відтак матеріали справи не свідчать про порушення відповідачем прав позивача, що виключає можливість їх захисту в судовому порядку.

Зважаючи на все зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрінтерекспедиція", а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрінтерекспедиція" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрінтерекспедиція" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрінтерекспедиція" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2015 у справі № 910/15579/15- без змін.

Матеріали справи № 910/15579/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов