РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015Справа №910/27029/15

За позовом Комунальної установи "Автобаза санітарного транспорту лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я" Житомирської обласної ради

до 1) Житомирської обласної державної адміністрації

2) Головного управління Державного казначейства України у Житомирській області

про стягнення 438 620,15 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача Корчевна І.М.(дов. від 11.12.2015)

Тишкевич Г.О.(дов. від 11.12.2015)

Котенко В.І.(дов. від 11.12.2015)

Від відповідача-1 Романчук О.А.(дов. від 11.11.2014)

Від відповідача-2 Скумін С.І.(дов. від 24.12.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору про надання автотранспортних послуг № 41 від 23.04.2012 у розмірі 438 620,15 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.10.2015 порушено провадження у справі №910/27029/15 та призначено до розгляду на 12.11.2015.

Представник відповідача-1 в судове засідання 12.11.2015 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 12.11.2015 прибули представники позивача та відповідача-2, дали пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 14.12.2015.

В судове засідання 14.12.2015 прибули представники позивача та відповідачів, дали пояснення по справі.

Позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі проти позовних вимог заперечували та просили відмовити в їх задоволенні, у зв'язку з тим, що договором передбачено надання послуг на загальну суму 60 000,00 грн., а надання послуг на суму більшу, ніж зазначена сторонами не погоджувалося.

Крім того, відповідач-1 подав суду клопотання про зупинення провадження по справі №910/27029/15 до завершення досудового розслідування, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001612 від 20.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 Кримінального кодексу України (привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем) відносно керівника комунальної установи «Автобаза санітарного транспорту лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я» Житомирської обласної ради - позивача у даній судовій справі.

Суд відмовив в задоволенні даного клопотання, оскільки завершення вказаного досудового розслідування не вплине на результат розгляду даної справи.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши думку представників позивача та відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації(далі також відповідач-1, замовник за договором) від 18.04.2012 № 4-Г на виконання постанови КМУ від 26.12.2011 року № 1399 «Про встановлення ліміту легкових автомобілів, що обслуговують органи виконавчої влади», на баланс автотранспортному комунальному підприємству обласних лікувальних закладів Житомирської обласної ради було передано автомобілі відповідно до додатку до вказаного розпорядження, зокрема, Opel Omega 2000 року випуску, ВАЗ-21074 «Жигулі» 2008 року випуску Skoda. Oktavia 2.0 S.LX 2001 року випуску, Skoda Oktavia Eleganse 2004 року випуску, ГАЗ-3110 «Волга» 2000 року випуску, Skoda Superb 1/8 Ambition 2011 року випуску.

В подальшому між Житомирською обласною державною адміністрацією в особі керівника Никитюка O.A. та автотранспортним комунальним підприємством обласних лікувальних закладів Житомирської обласної ради в особі директора Салацького В.Б. був укладений договір про надання автотранспортних послуг пасажирськими автомобілями № 41 від 23 квітня 2012 року.

Відповідно до умов вказаного договору Житомирська обласна державна адміністрація на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг) зобов'язана протягом 10 днів по мірі надходження фінансування з бюджету, але не пізніше як до 30 грудня 2012 року провести розрахунки за фактично отримані послуги на суму 99 тисяч гривень.

Умови зазначеного договору були дотримані сторонами, зокрема, відповідно до актів прийняття виконаних робіт по наданню авто послуг на рахунок автотранспортного комунального підприємства обласних лікувальних закладів Житомирської обласної ради від Житомирської обласної державної адміністрації надійшли зазначені в актах кошти.

14.01.2013 між Житомирською обласною державною адміністрацією та автотранспортним комунальним підприємством обласних лікувальних закладів Житомирської обласної ради (далі також позивач, виконавець за договором) було укладено договір про надання автотранспортних послуг пасажирськими автомобілями №1(далі договір) та додаткову угоду до нього від 01.04.2013 №1 (далі додаткова угода).

Відповідно до умов п.1.1. договору виконавець зобов'язався за завданням замовника надати автотранспортні послуги пасажирських перевезень легковими автомобілями на підставі попереднього замовлення для виконання Замовником службових поїздок за потребою в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Оплата наданих послуг згідно з п.2.2.3. Договору здійснювалася на умовах та в порядку зазначеному в розділі 4 цього Договору.

Відповідно до п.4.2. Договору підставою для розрахунків є акти виконаних автотранспортних послуг «Виконавця».

Пунктом 4.4. Договору (враховуючи умови додаткової угоди) чітко визначено, що Замовник на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг) зобов'язаний провести розрахунки за отримані послуги на суму 60 тисяч гривень.

На підставі підписаних сторонами по Договору актів прийняття виконаних робіт по наданню автопослуг від 26.02.2013 №14, від 27.02.2013 №8, від 22.03.2013 №27 замовником в повному обсязі оплачено послуги виконавця на обумовлену Договором суму - 60 тисяч гривень. Будь-яких інших актів сторонами підписано не було.

Відповідно до положень Закону України «Про місцеві державні адміністрації» облдержадміністрація є місцевим органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади та здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Підпунктом 12 пункту 1 статті 2 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні установи це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведене свідчить про те, що облдержадміністрація, як бюджетна установа, що утримується виключно за рахунок затверджених на її утримання видатків з державного бюджету уклала з комунальною установою «Автобаза санітарного транспорту лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я» Житомирської обласної ради договір про надання автотранспортних послуг на чітко визначену суму видатків з державного бюджету для цього - 60000 грн. Надання цих послуг на більшу суму Договором не передбачалося.

Крім того, додані до позову копії документів, а саме акти прийняття виконаних робіт на послуги, Замовником не підписані, а тому не можуть бути сприйняті як підтверджуючі документи його зобов'язань.

Отже, відповідно до умов договору автотранспортне комунальне підприємство обласних лікувальних закладів Житомирської обласної ради відповідно до актів виконаних робіт зобов'язалося надати послуги з перевезення пасажирськими автомобілями, а Житомирська обласна державна адміністрація оплатити вказані послуги на суму до 60 тисяч грн.

Позивач не заперечував, що оплата за надані послуги з автотранспортних перевезень на зазначену суму від Житомирської ОДА надійшла.

Позивач зазначив, що договір про подальше надання Житомирській облдержадміністрації автотранспортних послуг не був укладений внаслідок бездіяльності заступника голови - керівника апарату облдержадміністрації Никітюка O.A. Останній в 2013-2014 роках давав усні вказівки щодо необхідності здійснення перевезень, обіцяв підписати всі акти, але цього не зробив.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги комунальної установи «Автобаза санітарного транспорту лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я» Житомирської обласної ради до Житомирської облдержадміністрації та головного управління Державного казначейства України в Житомирській області про стягнення 438 620,15 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним:

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав прийняті на себе зобов'язання за Договором, про що свідчить фактичне надання послуг та сплата відповідачем-1 винагороди за отримані послуги в сумі 60 000,00 грн.

Як на підставу стягнення з відповідача 438 620,15 грн., позивач посилається на акти виконаних робіт за період з 15.03.2013 по 09.01.2014 на загальну суму 363 209,54 грн., які не підписані відповідачем-1 та загальна сума яких перевищує обумовлену договором граничну суму надання послуг в розмірі 60 000,00 грн.

Проте суд наголошує, що пунктом 4.4. Договору чітко визначено, що Замовник на підставі актів виконаних робіт (наданих послуг) зобов'язаний провести розрахунки за фактично отримані послуги на суму до 60 тисяч гривень.

Зважаючи на те, що будь-яких змін до Договору щодо збільшення розміру суми оплати за надані послуги, сторонами не вносилось, то відповідно умови договору, є чинними, а отже розмір граничної плати за надані послуги станом на день розгляду справи в суді складає 60 000,00 грн. Ця сума була сплачена відповідачем-1 на користь позивача.

Отже, суд приходить до висновку про те, що відповідачем-1 не порушувались умови укладеного договору про надання автотранспортних послуг та додатків до нього.

Суд наголошує, що позивачу для того щоб змінити умови договору, зокрема граничну плату за надані послуги, необхідно було звернутися із пропозицією до відповідача-1 про укладення додаткової угоди щодо цього. Такий порядок визначений як пунктом 7.3. договору - цей договір може бути змінений або доповнений додатковою угодою за згодою сторін.

Позивачем же не подано доказів такого звернення, відтак у відповідача-1 відсутній обов'язок оплачувати інший розмір плати за надані послуги, ніж передбачено договором та відсутнє порушення умов договору в цілому.

Суд вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача-1 заборгованості, не звернувшись попередньо до відповідача-1 з вимогою внести зміни в договір щодо граничної плати за надані послуги.

Внаслідок укладення договору оренди, між сторонами, згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов ч.1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, зміна позивачем умов договору щодо розміру граничної плати за надані послуги без належного оформлення таких змін шляхом укладання додаткової угоди є безпідставним, а відтак безпідставним є і звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити відповідачу-1 в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі №910/27029/15

2. В задоволенні позову комунальної установи "Автобаза санітарного транспорту лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я" Житомирської обласної ради до Житомирської обласної державної адміністрації та до Головного управління Державного казначейства України у Житомирській області про стягнення 438 620,15 грн. відмовити.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

4. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 21.12.2015