РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015Справа №910/27750/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»;

2. Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

про визнання недійсним договору кредитування

Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача - 1: не з'явились;

від Відповідача - 2: Голубятникова Ю.А. (представник за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (надалі також - «Відповідач - 1») та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі також - «Відповідач - 2») про визнання недійсним договору кредитування.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 08.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (Банк) було укладено Кредитний договір №04/10/11-КЛТ, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредити, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів. Як зазначає Позивач, вказаний Договір є недійсним, оскільки у ньому відсутній розпис загальної вартості кредиту, тобто відсутня істотна умова договору - ціна, також дії Відповідача - 1 щодо ініціювання збільшення відсоткової ставки від 18% до 28% річних порушують положення статті 1056-1 Цивільного кодексу України та умов спірного Договору, Відповідачем - 1 не були надіслані рекомендовані листи з повідомленням про дату введення нової процентної ставки на адресу Позивача. За таких підстав, просить Суд визнати Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року недійсним.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/27750/15, судове засідання призначено на 12.11.2015 р.

11.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

12.11.2015 року в судове засідання з'явився представник відповідача-2. Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 29.10.2015 року не виконали. Представник відповідача-1 про поважні причини неявки Суд не повідомив.

В судовому засіданні представник відповідача-2 подав відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням відзиву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 року відкладено розгляд справи на 26.11.2015 року, у зв'язку з неявкою представника позивача та відповідача-1 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням про відкладення розгляду справи.

26.11.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення та клопотання про відкладення розгляду справи.

26.11.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача та відповідача-2. Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 29.10.2015 року не виконав. Представник позивача вимоги ухвали суду від 12.11.2015 року не виконав.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.11.2015 р. відкладено розгляд справи на 02.12.2015 р., у зв'язку з неявкою представника відповідача-1 в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, клопотанням про відкладення розгляду справи.

02.12.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Позивача.

В судовому засіданні 02 грудня 2015 року представник Відповідача - 2 заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В судове засідання представники Позивача і Відповідача - 1 не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили. Представник Позивача про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення справи в судовому засіданні, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Позивача, яка Судом розглянута та задоволена. Представник Відповідача - 1 про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року у справі № 910/27750/15.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» є 01014, м.Київ, БУЛЬВАР ДРУЖБИ НАРОДІВ, будинок 38.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/27750/15 направлялись на адресу Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач і Відповідач - 1 про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Позивач і Відповідач - 1 були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача і Відповідача - 1 не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 02 грудня 2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (Банк) було укладено Кредитний договір №04/10/11-КЛТ, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредити, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

Відповідно до п.1.1 Договору предмет Договору встановлюється: процедура та умови надання Банком у майбутньому кредитів (траншів) Позичальнику в межах загального ліміту 2 900 000 гривень, процедура та умови повернення Позичальником отриманих кредитів, нарахування і сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов'язання Сторін, що виникнуть при наданні Банком кредитів. Загальний ліміт в межах якої надаються кредити (транші) зменшується за наступним графіком: 30.04.2013 p. - 2 660 000,00 гривень; 31.05.2013 p. - 2 420 000,00 гривень; 28.06.2013 p - 2 180 000,00 гривень; 31.07.2013 p.- 1 940 000,00 гривень; 30.08.2013 p. - 1 700 000,00 гривень; 30.09.2013 p. - 1 460 000,00 гривень; 30.04.2014 p. - 1 168 000,00 гривень; 30.05.2014 р. - 876 000,00 гривень; 30.06.2014 p. - 584 000,00 гривень; 31.07.2014 p.- 292 000,00 гривень; 29.08.2014 p. - 0,00 гривень.

Згідно з п.1.2 Договору зобов'язання Банку щодо надання кредитів та зобов'язання Позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобов'язання Сторін, передбачені цим Договором, виникають з моменту укладання Сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невід'ємними частинами цього Договору в сумах, зазначених в таких Додаткових угодах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої пунктом 1.1 цього Договору та термін його кінцевого повернення, визначається Додатковими угодами, але не більше строку, встановленого пунктом 3.4.5 цього Договору.

Підставою для надання кредитів за цим Договором є Додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою Сторін після надання Банку письмової заявки Позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування з посиланням на договір (контракт, угоду, додаток, рахунок-фактуру). Банк має право відмовити в укладанні чергової Додаткової угоди у разі неналежного виконання/невиконання Позичальником умов цього Договору та вже укладених в рамках цього Договору Додаткових угод, у разі неподання Позичальником відомостей, що стосуються його фінансового стану, надання Банку недостовірної інформації та звітності, погіршення фінансового стану Позичальника, використання кредитів не за цільовим призначенням, недостатності забезпечення зобов'язань Позичальника за цим Договором. (п.2.3 Договору)

Банк має право: змінювати розмір процентної ставки за кредитами у залежності від зміни ставок на грошовому ринку і облікової ставки Національного банку України. При цьому Банк повідомляє Позичальника за 5 (п'ять) робочих днів про такі зміни. У разі незгоди Позичальника з розміром нової процентної ставки Банк має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами. (п.3.1.7 Договору); у разі порушення Позичальником умов п. 3.4.11 цього Договору, починаючи з місяця, що є другим після закінчення розрахункового періоду, визначеного п.3.4.11 цього Договору, протягом якого сталося таке порушення, Банк має право в односторонньому порядку збільшити процентну ставку за користування кредитами на 2 (два) цілих процентних пункти від процентної ставки, встановленої Додатковою угодою. Збільшена процентна ставка визначається в Додаткових угодах за кожним кредитом окремо. З метою реалізації свого права Банк надсилає на адресу Позичальника, зазначену у п.8.2. цього Договору, рекомендований лист з повідомленням про дату введення нової процентної ставки. Рекомендований лист надсилається за 5 (п'ять) робочих днів до введення нової процентної ставки. Документом, що засвідчує виконання Банком зобов'язань щодо направлення рекомендованого листа, зазначеного у цьому п. 3.1.11 цього Договору, є повідомлення відділення зв'язку про відправку рекомендованого листа Позичальнику на його адресу, зазначену у п.8.2. цього Договору. Нова процентна ставка вступає в дію з дати, що зазначена у рекомендованому листі. (п.3.1.11 Договору)

У п.5.1 Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного погашення Позичальником кредитів, процентів за користування ними, комісії, а при наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів.

Додатковою угодою №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року Сторони погодили процентну ставку у розмірі 18% річних.

Договорами про внесення змін №1 від 20.02.2012 р., №2 від 03.09.2012 року до Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року Сторони встановили процентну ставку у розмірі 28% річних.

27 вересня 2013 року між Публічним акціонерним банком «Кредитпромбанк» (Продавець) та Публічним акціонерним банком «Дельта Банк» (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2466.

Відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу продавець за цим договором погоджується продати (відступити) право вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Додатком І до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року Сторони визначили перелік договорів, за якими перейшло право вимоги, зокрема, за Кредитним договором №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року є недійсним, оскільки у ньому відсутній розпис загальної вартості кредиту, тобто відсутня істотна умова договору - ціна, також дії Відповідача - 1 щодо ініціювання збільшення відсоткової ставки від 18% до 28% річних порушують положення статті 1056-1 Цивільного кодексу України та умов спірного Договору, Відповідачем - 1 не були надіслані рекомендовані листи з повідомленням про дату введення нової процентної ставки на адресу Позивача. За таких підстав, просить Суд визнати Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 08.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» (Позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (Банк) було укладено Кредитний договір №04/10/11-КЛТ, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредити, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року є недійсним, оскільки у ньому відсутній розпис загальної вартості кредиту, тобто відсутня істотна умова договору - ціна, також дії Відповідача - 1 щодо ініціювання збільшення відсоткової ставки від 18% до 28% річних порушують положення статті 1056-1 Цивільного кодексу України та умов спірного Договору, Відповідачем - 1 не були надіслані рекомендовані листи з повідомленням про дату введення нової процентної ставки на адресу Позивача.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» та Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк», Сторонами було погоджено мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту відповідно до норм ч.2 статті 345 Господарського кодексу України.

Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо відсутності у спірному договорі розпису загальної вартості кредиту, тобто істотної умови договору - ціни, оскільки відповідно до п.1.1 предметом Договору є: процедура та умови надання Банком у майбутньому кредитів (траншів) Позичальнику в межах загального ліміту 2 900 000 гривень, процедура та умови повернення Позичальником отриманих кредитів, нарахування і сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов'язання Сторін, що виникнуть при наданні Банком кредитів.

Крім того, Суд не приймає до уваги посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» стосовно ініціювання в односторонньому порядку збільшення відсоткової ставки від 18% до 28% річних всупереч положенням статті 1056-1 Цивільного кодексу України та умов спірного Договору, з огляду на наступне.

Згідно з п.2.3 Договору підставою для надання кредитів за цим Договором є Додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою Сторін після надання Банку письмової заявки Позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування з посиланням на договір (контракт, угоду, додаток, рахунок-фактуру).

Додатковою угодою №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року Сторони погодили процентну ставку у розмірі 18% річних.

Договорами про внесення змін №1 від 20.02.2012 р., №2 від 03.09.2012 року до Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року Сторони встановили процентну ставку у розмірі 28% річних.

Вказана Додаткова угода та Договори про внесення змін №1 від 20.02.2012 р., №2 від 03.09.2012 року до Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до Кредитного договору №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками Позивача й Відповідача - 1, а також скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, а тому доводи Позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Також, Суд звертає увагу, що Банком не було збільшено розмір процентної ставки в односторонньому порядку, а тому у останнього відсутній обов'язок по надсиланню Позичальнику рекомендованого листа.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року, Додаткову угода та Договори про внесення змін №1 від 20.02.2012 р., №2 від 03.09.2012 року до Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до цього договору, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Кредитний договір №04/10/11-КЛТ від 08.09.2011 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору кредитування.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремшляхбуд» до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору кредитування - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 04 грудня 2015 року.

Суддя О.В. Чинчин