УХВАЛА

14.12.2015Справа № 5011-34/6747-2012
За заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу від 17.12.2012 у справі № 5011-34/6747-2012

за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аттіс ЛТД»

про звернення стягнення на товари в обороті в сумі 354577, 24 дол. США

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Мішустін М.К., Бовсуновська С.О. (представники за довіреностями)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Від Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» надійшла заява про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу від 17.12.2012 (про звернення стягнення на предмет іпотеки) у справі № 5011-34/6747-2012.

Розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд встановив, що у зв'язку з винесенням ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві постанови від 14.10.2014 № 40398731 про повернення цього наказу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», строк його пред'явлення до виконання не сплив станом на 18.09.2015, тобто на дату звернення до суду з заявою про видачу його дублікату (ст. 23 вказаного Закону).

З огляду на наведене, а також встановивши відповідність поданої заяви вимогам ст. 120 ГПК України, суд ухвалою від 05.10.2015 задовольнив заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та видав дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 17.12.2012 (про звернення стягнення на предмет іпотеки) у справі № 5011-34/6747-2012.

Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи згадану ухвалу та дублікат наказу було направлено на адресу заявника лише 21.10.2015, тобто строк, протягом якого заявник міг би пред'явити наказ до виконання (по 14.10.2015 включно) було пропущено не з його вини.

При цьому заперечення Відповідача щодо необґрунтованого пропущення Позивачем цього строку раніше, тобто, що наказ спочатку Позивачем довго не пред'являвся, а потім був ним же втрачений, судом до уваги не приймаються як підстава для відмови у заяві. Суд констатує, що пред'явити наказ до виконання протягом встановленого строку було правом, а не обов'язком Позивача, однак цього права Позивача було позбавлено не з його вини, а з підстави направлення ухвали з наказом Позивачу поза строком, у який заявник міг пред'явити наказ до виконання. І всупереч твердженням Відповідача, оскільки судове засідання не призначалося та представник заявника у засідання не викликався, то вчасне направлення ухвали та наказу заявнику було саме обов'язком суду, та не було встановленого ГПК України обов'язку заявника з'явитися до суду та отримувати документи, як було б у випадку присутності його у судовому засіданні. Щодо звернення заявника до суду та отримання відомостей, то такі звернення всупереч твердженням Відповідача мали місце, однак вони не виключають обов'язку суду вчасно направити заявнику документи за результатами розгляду його заяви, чого з незалежних від заявника причин зроблено не було.

Судом враховано, що наказ було повернуто без виконання на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка вказує, що такий не виконаний виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, тобто для наказу господарського суду - протягом року. При цьому, ч. 3 ст. 23 цього ж Закону вказує, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення (тобто п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження») строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Тобто, з сукупного аналізу ст.ст. 22, 47 та ч. 3 ст. 23 указаного Закону, то у разі повернення виконавчого документа стягувачу саме у зв'язку з неможливістю його виконання строк пред'явлення до виконання поновлюється разом з встановленням його з для повернення. При цьому, у даному випадку відсутні підстави не зараховувати часу, що минув до переривання строку, до нового строку, оскільки ч. 2 ст. 23 Закону встановлює загальне правило поновлення строку, а ч. 3 ст. 23 Закону, яку застосовує суд, регулює саме випадки поновлення строку при поверненні наказу державною виконавчою службою у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення суду.

При цьому суд приймає до уваги, що рішення суду у даній справі, яке набрало законної сили, є обов'язковими для виконання на всій території України, однак з незалежним від стягувача причин є невиконаним на даний час як у примусовому порядку, так і добровільно і не виконується Відповідачем.

Також суд відхиляє заперечення Відповідача та констатує, що стаття 119 ГПК України не передбачає можливості часткового відновлення строку, натомість, оскільки право пред'явити наказ до виконання є правом стягувача та протягом усього встановленого законом строку для пред'явлення наказу до виконання, і таке право стягувача було порушено, то такий строк за ст. 119 ГПК України підлягає поновленню в цілому.

З огляду на наведене, оскільки строк пред'явлення наказу до виконання стягувачем було пропущено не з його вини, то саме цю обставину суд визнає поважною в розумінні ст. 119 ГПК України та в сукупності з обставиною, що пред'явити наказ протягом встановленого ним строку є правом, а не обов'язком стягувача. Отже суд дійшов висновку, що подана заява відповідає вимогам ст. 119 ГПК України, тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 119 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити та поновити строк пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17.12.2012 (про звернення стягнення на предмет іпотеки) у справі № 5011-34/6747-2012.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків