РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015Справа №910/27044/15
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 11 541,63 грн., за участю представників позивача - Сакалюка Д.В., довіреність №820 від 26.10.2015 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 11 541,63 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.2014 року на вул. Кресівська, в м. Кривому Розі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_5 (застрахований позивачем транспортний засіб) та автомобіля «Hyundai», д.н. НОМЕР_4, яким керував ОСОБА_2.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 11 541,63 грн.

Цивільну відповідальність винної особи у ДТП - гр. ОСОБА_2 було застраховано в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 04.11.2015 року.

07.12.2015 року представником відповідача через канцелярію суду надано письмові пояснення, в яких просив розглянути справу у його відсутності.

09.12.2015 року представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з довідки СОМ ДТП ДАІ м. Кривий Ріг ГУ МВС України в Дніпропетровській області та постанови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2014 року у справі №212/11173/14-п, 01.10.2014 року на вул. Кресівська, в м. Кривому Розі, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Hyundai», д.н. НОМЕР_4, не обрав безпечної швидкості руху автомобіля, попередньо не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху та допустив наїзд на автомобіль «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_5.

Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2014 року у справі №212/11173/14-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_5.

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №046.0771885.071 від 03.02.2014 року.

Згідно звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу від 21.10.2014 року вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_5, в результаті його пошкодження при ДТП склала 41 029,78 грн.

Відповідно до рахунку №139 від 19.10.2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_5, в результаті його пошкодження при ДТП склала 47 836,99 грн.

Як вбачається з страхового акту від 17.02.2015 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 11 541,63 грн.

Зазначені кошти в розмірі 11 541,63 грн. позивачем було виплачено страхувальнику, що підтверджується платіжними дорученнями №3520 від 20.02.2015 року.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем «Hyundai», д.н. НОМЕР_4, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_5, керував ОСОБА_2.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Hyundai», д.н. НОМЕР_4, ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку.

Тому, ОСОБА_2 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_5, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що між відповідачем та страхувальником було укладено договір (поліс) ОСЦПВВНТЗ № АІ/3663976 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «Hyundai», д.н. НОМЕР_4, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди. Вказаним договором передбачено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 50 000 та франшизу у розмірі 1000,00 грн.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_5, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку та ліміту відповідальності та за вирахуванням суми франшизи 1000,00 грн. передбаченої договором (полісом) № АІ/3663976.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення суми страхового відшкодування є такими, що підлягають задоволенню частково у розмірі 10 541,63 грн. (11 541,63 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування) мінус 1000, 00 грн. (франшиза).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, м. Київ, вул.Саксаганського, буд. 77; код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (02160, м. Київ, пр. Возз'єднання, буд. 19; код 30968986) 10 541 (десять тисяч п'ятсот сорок одна) грн. 63 коп. страхового відшкодування та 1190 (одна тисяча сто дев'яносто) грн. 40 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 14.12.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна