номер провадження справи 33/144/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 Справа № 908/5350/15

за позовом: Служба автомобільних доріг в Запорізькій області (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, 50)

до відповідача: Виробничо будівельний кооператив «Ритм» (69063, м.Запоріжжя, пр. Леніна, 152в/401)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна фінансова інспекція в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129)

про стягнення 1596,89 грн.

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 177/16 від 10.09.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 1 від 07.12.2015р.

від третьої особи: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Служба автомобільних доріг в Запорізькій області, м.Запоріжжя звернулась в господарський суд Запорізької області із позовною заявою до Виробничо будівельного кооперативу «Ритм», м.Запоріжжя про стягнення суми 1596,89 грн. завищеної вартості підрядних робіт.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами. 05.09.2013р. між сторонами був укладений договір № 432Д-13, за умовами якого відповідач, як підрядник, зобовязався надати позивачу, як замовнику, послуги з поточного середнього ремонту автопавільйону «Роздол» на автодорозі М-18 Харків Сімферополь-Алушта-Ялта у Михайлівському районі Запорізької області, а замовник зобовязався прийняти виконані за договором роботи і оплатити їх вартість. Загальна вартість робіт за договором становить 60733,33грн. Відповідачем були виконані роботи по ремонту павільйону «Роздол» і результат робіт було прийнято позивачем за актом виконаних робіт (КБ-2в) із оформленням довідки про вартість робіт (КБ-3). Платіжним дорученням № 1154 від 28.10.2013р. позивач сплатив на користь відповідача суму 60733,33грн. вартості робіт.

Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Служби автодоріг в Запорізькій області (позивача) за період з 01.07.2012р. по 28.02.2015р., за результатами якої складено акт ревізії № 06-21/8 від 19.06.2015р. В ході ревізії було встановлено завищення розміру єдиного соціального внеску на загальну суму 14577,59грн., що є порушенням п.6.14 СОУ 42.1-0:2012 «Порядок визначення вартості капітального та поточного ремонтів автомобільних доріг загального користування (державного та місцевого значення)», затвердженого наказом Державного агенства автомобільних доріг України від 02.10.2012р. № 372. В ході ревізії було встановлено, що серед лінійного персоналу ВБК «Ритм», задіяного у виконанні ремонтних робіт був наявний інвалід ОСОБА_3 і до блоку ІІ «Єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування» включено внесок в розмірі 38,52% замість 8,41%, внаслідок чого в актах прийому-передачі виконаних робіт КБ-2в завищено розмір єдиного соціального внеску на загальну суму 14577,59грн. (по декількох обєктах), у тому числі на суму 1596,89грн. за договором № 432Д-13. Внаслідок виявлених порушень, Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області було позивачу внесено вимогу від 31.07.2015р. № 08-06-14-14/4930 про усунення порушень.

Посилаючись на приписи норм ст.ст. 3, 632, 844, 849, 854 Цивільного кодексу України позивач зазначає, що ціна за договором підряду була встановлена за домовленістю сторін і не змінювалась протягом дії договору; договір є виконаним сторонами та результати робіт оформлені актом КБ-2в та довідкою КБ-3. Оскільки відповідачем було завищено вартість виконаних робіт на суму 1596,89грн., посилаючись на ст.ст. 22, 623, 1166 Цивільного кодексу України, позивач просить позов задовольнити.

Виробничо будівельний кооператив «Ритм» (відповідач у справі) у письмовому відзиві заперечив проти заявленого позову. Зокрема зазначив, що у відповідності до ст. 837 ЦК України відповідач у повному обсязі виконав свої обовязки за договором підряду № 432Д-13 від 05.09.2013р., виконавши підрядні роботи на суму 60733,33грн., що підтверджується оформленим сторонами актом КБ-2в та довідкою КБ 3. Вартість виконаних робіт повністю узгоджується із кошторисом, узгодженим між сторонами. Будь-яких зауважень щодо якості та обсягів виконаних відповідачем робіт, від позивача не надходило. В порушення ст. 623 ЦК України позивачем не наведено в позовній заяві в чому полягає порушення відповідачем зобовязань за договором. Позивачем не доведено факту заподіяня збитків йому з боку відповідача. Відповідач не погоджується з висновками Державної фінансової інспекції у Запорізькій області, викладених у акті ревізії від 19.06.2015р. щодо завищення відповідачем розміру єдиного соціального внеску за договором № 432Д-13 на суму 1596,89грн. Вказує, що кошторисна документація розроблена у відповідності до вимог ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затверджених наказом Держбуду України № 174 від 27.08.2000р. Так, згідно до п.1 додатку 19 до ДБН, до загальновиробничих витрат, які враховані усередненим показником, включено витрати на основну і додаткову заробітну плату. Вказаним ДБН передбачено, що відрахування на соціальні заходи у складі вартості будівництва визначаються виходячи з норм, установлених законодавством та кошторисної заробітної плати та є складовою частиною загальновиробничих витрат. Відповідно до ДБН до складу кошторисних загальновиробничих витрат виконавцем включаються суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, розраховані за усередненим коефіцієнтом єдиного внеску, який у 2013р. складав 0,3852. За основним кодом КВЕД відповідача (43.39 «Інші роботи із завершення будівництва»), відповідно до постанови КМУ «Про затвердження Порядку визначення класу професійного ризику виробництва за видами економічної діяльності» № 237 від 08.02.2012р. відноситься до складу професійного ризику виробництва 52 зі ставкою ЄСВ 38,52% (п.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).

Просить у позові відмовити.

Державна фінансова інспекція в Запорізькій області (третя особа у справі) у письмовому відзиві погоджується із доводами позовної заяви. Зокрема вказує, що результати ревізії позивача були оформлені актом від 19.06.2015р. № 06-21/8. Крім того, була проведена зустрічна звірка на підприємстві відповідача, якою встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено 59 договорів, загальна вартість робіт по яких складає суму 138740,09грн. За оформленими сторонами актами виконаних робіт КБ 2в, фактично роботи виконані на суму 137964,18грн. Під час зустрчної звірки шляхом співставлення розрахунків загальновиробничих витрат до локальних кошторисів на загальнобудівельні роботи до актів приймання виконаних робіт (у тому числі - РТМ-11д за жовтень 2013р. ремонт автопавільйону «Роздол») авансових звітів за 2013 2014р.р., платіжних доручень щодо перерахування єдиного соціального внеску, відомостей нарахування заробітної плати та нарахування єдиного соціального внеску, встановлено, що серед лінійного персоналу ВБК «Ритм», задіяного у виконанні ремонтних робіт був наявний інвалід ОСОБА_3 (лицювальник мозаїст) і до блоку ІІ «Єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування» включено внесок в розмірі 38,52% замість 8,41%, внаслідок чого в актах прийому-передачі виконаних робіт КБ-2в завищено розмір єдиного соціального внеску на загальну суму 14577,59грн. (по декількох обєктах), у тому числі на суму 1596,89грн. за договором № 432Д-13. Вказана обставина є порушенням п.6.14 СОУ 42.1-0:2012 «Порядок визначення вартості капітального та поточного ремонтів автомобільних доріг загального користування (державного та місцевого значення)», затвердженого наказом Державного агенства автомобільних доріг України від 02.10.2012р. № 372. Внаслідок оплати завищеної вартості робіт позивачу завдано збитки (по декількох обєктах) на суму 6002,69грн. і зокрема на суму 1596,89грн. за договором № 432Д-13. Посилаючись на ст.ст. 11, 509, 610, 883 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225, 322 Господарського кодексу України, третя особа вважає позов обгрунтованим та просить його задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.10.2015р. порушено провадження у справі № 908/5350/15, розгляд якої призначено на 17.11.2015р.

Ухвалою господарського суду від 17.11.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 08.12.2015р.

В судовому засіданні 08.12.2015р. представник позивача підтримав доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача підтримав заперечення на позов.

Третя особа процесуальним правом на участь представника в судовому засіданні 08.12.2015р. не скористалась, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Державної фінансової інспекції в Запорізькій області визначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за адресою: 69057, м.Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129.

На вказану адресу третій особі направлялися ухвали господарського суду від 13.10.2015 р. та від 17.11.2015 р. (з інформацією про час та місце судового розгляду справи).

Тобто, про час та місце слухання даної справи третя особа була повідомлена належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, беручи до уваги, що правова позиція третьої особи викладена нею у відзиві на позов, суд вважає за можливе розглянути справу без участі її представника.

За клопотанням присутніх учасників судового процесу фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

В судовому засіданні 08.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/5350/15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як випливає з матеріалів справи, 05.09.2013р. між Службою автомобільних доріг у Запорізькій області (Замовник) та Виробничо будівельним кооперативом «Ритм» (Підрядник) був укладений договір підряду № 432Д-13, у відповідності до п.1.1 якого позивач (Замовник) доручає, а відповідач (Підрядник) зобовязується надати послуги з поточного середнього ремонту автопавільйону «Роздол» на автомобільній дорозі М-18 Харків Сімферополь Алушта Ялта у Михайлівському районі Запорізької області, км. 360 405 (ліворуч) та здати їх в обумовлені строки Замовнику.

Пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що договірна ціна послуг динамічна та визначена відповідно до державних будівельних норм і складає 60733,33грн.

За змістом п.3.1 договору розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі Акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) і Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), складених у відповідності до положень ДБН та підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 30 календарних днів після підписання акту та при умові отримання коштів від головного розпорядника.

Пунктом 5.2 договору сторони обумовили, що щомісячно, в період до 25 числа звітного місяця Підрядник здає Замовнику : Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3).

Якщо при здаванні-прийманні послуг будуть виявлені суттєві недоробки, що виникли з вини Підрядника, Замовник не підписує Актів форми КБ-2в і затримує оплату послуг, наданих з порушенням. Якщо усунення недоробок буде неможливим або буде вимагати дуже великих витрат, за рішенням Замовника сторони визначають завдану шкоду і на її величину скорочується величина кінцевих платежів Підряднику (п.5.3).

Пунктом 10.1 договору визначено термін надання послуг: початок 05.09.2013р., закінчення 31.12.2013р.

Пунктом 10.2 договору визначено строк його дії: початок 05.09.2013р., закінчення 31.12.2013р.

За допомогою програмного комплексу АВК-5 з посиланням на визначення динамічної договірної ціни у відповідності до вимог ДБН Д. 1.1-1-2000, сторонами була оформлена та затверджена Договірна ціна з поточного середнього ремонту автопавільйону «Роздол» на суму 60733,33грн. (із ПДВ).

Також був оформлений Локальний кошторис № 2-1-1 на загальнобудівельні роботи по вказаному автопавільйону «Роздол» та Розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису з Пояснювальною запискою, згідно до якої вартість послуг з поточного ремонту автопавільйону «Роздол» складає суму 60733,33грн.

Прийняті відповідачем за договором № 432Д-13 від 05.09.2013р. зобовязання по поточному середньому ремонту автопавільйону «Роздол» були виконані ним у повному обсязі, доказом чого є оформлений обома сторонами Акт приймання виконаних робіт (КБ-2в) № РТМ-11д за жовтень 2013р. на суму 60733,33грн.

Вартість виконаних відповідачем робіт підтверджена оформленою двома сторонами Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3) за жовтень 2013р. на суму 60733,33грн.

Платіжним дорученням № 1154 від 28.10.2013р. позивач (Замовник) оплатив на користь відповідача (Підрядника) суму 60733,33грн. виконаних підрядних робіт.

При цьому будь-яких зауважень з боку позивача щодо якості або вартості підрядних робіт, відносно відповідача висунуто не було.

Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Служби автодоріг в Запорізькій області (позивача) за період з 01.07.2012р. по 28.02.2015р., за результатами якої складено акт ревізії № 06-21/8 від 19.06.2015р. Також третьою особою було проведено зустрічну звірку у ВБК «Ритм» з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, результати якої оформлені Довідкою № 06-21/27 від 24.04.2015р. В ході ревізії та зустрічної звірки було встановлено завищення розміру єдиного соціального внеску на загальну суму 14577,59грн. (по декількох обєктах), що за доводами перевіряючих осіб, є порушенням п.6.14 СОУ 42.1-0:2012 «Порядок визначення вартості капітального та поточного ремонтів автомобільних доріг загального користування (державного та місцевого значення)», затвердженого наказом Державного агенства автомобільних доріг України від 02.10.2012р. № 372. В ході ревізії і звірки було встановлено, що серед лінійного персоналу ВБК «Ритм», задіяного у виконанні ремонтних робіт був наявний інвалід ОСОБА_3 (лицювальник мозаїст) і до блоку ІІ «Єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування» включено внесок в розмірі 38,52% замість 8,41%, внаслідок чого в актах прийому-передачі виконаних робіт КБ-2в завищено розмір єдиного соціального внеску на загальну суму 14577,59грн. (по декількох обєктах), у тому числі на суму 1596,89грн. за договором № 432Д-13.

Внаслідок виявлених порушень, Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області було позивачу внесено вимогу від 31.07.2015р. № 08-06-14-14/4930 про усунення порушень. Пунктом 18 вказано на необхідність відшкодування збитків, завданих з боку ВБК «Ритм» (завищення вартості виконаних робіт з поточного середнього ремонту автопавільйонів) по декількох договорах на суму 6002,69грн. (у тому числі по договору № 423Д-13 від 05.09.2013р. на суму 1596,89грн.).

Суд зауважує, що в Вимозі про усунення порушень законодавства від 31.07.2015р. (п.18) договір № 432Д-13 від 05.09.2013р. третьої особою не зазначено для усунення порушень щодо відшкодування збитків, а зазначено договір № 423Д-13 від 05.09.2013р. Однак, суд зауважує, виходячи з пояснень представників сторін, що вказана обставина є опискою, допущеною при складанні Вимоги і на сутність спірних правовідносин не впливає.

Отримавши Вимогу про усунення порушень, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом про стягнення з відповідача суми 1596,89грн. завищеної вартості виконаних підрядних робіт.

Слід зазначити, що аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі № 432Д-13 від 05.09.2013р., який за своїм правовим характером є договором підряду.

У відповідності до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ч.1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч.3 ст. 843).

Як свідчить ст. 844 ЦК України, ціна у договорі може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

За змістом ч.1 ст. 853 ЦК України замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови,ёщо роботу виконано належним чином і в погоджений строк або за згодою замовника достроково.

Суд зауважує, що у якості правової підстави позову, позивач посилається на ст.ст. 623 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України відшкодування збитків та ст. 1166 ЦК України відшкодування майнової шкоди.

В силу вимог п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права та інтересу є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Аналогічний спосіб захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання передбачений і вимогами ч.2 ст.20 ГК України, а саме, відшкодування збитків.

В силу вимог ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положення цієї статті ЦК України кореспондується з положеннями ч.1 ст.224 ГК України, згідно з якою, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Вимогами ч.2 ст.224 ГК України, яка кореспондується з вимогами ч.2 ст.22 ЦК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання, або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК).

Згідно зі ст. 623 ЦК боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

З огляду на положення ст.ст. 22, 623 ЦК, ст. 224 ГК для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 у справі №42/266 - 6/492).

Однак, в даному випадку суд констатує, що пунктом 2.1 договору № 432Д-13 від 05.09.2013р. передбачена ціна послуг, яка є узгодженою сторонами і складає суму 60733,33грн. Така ж вартість підрядних робіт та витрат відповідача передбачена Локальним кошторисом.

Саме таку ціну договору сплатив позивач на користь відповідача після виконання підрядних робіт, що підтверджується платіжним дорученням № 1154 від 28.10.2013р.

При цьому будь-яких зауважень щодо якості виконаних підрядних робіт, строку виконання робіт або інших недоліків, позивачем на адресу відповідача висунуто не було. Позивачем без зауважень оформлено акт приймання виконаних робіт КБ -2в за жовтень 2013р. та Довідка про вартість робіт КБ-3.

Таким чином суд зауважує, що в даному випадку позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки відповідача; 2) факту завдання збитків, а саме факту понесення позивачем будь-яких додаткових витрат внаслідок неналежного виконання підрядником робіт; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини відповідача.

Що стосується посилання позивача на ст. 1166 ЦК України, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для правильного вирішення спору суду належить встановити наявність обставин, які дають підстави для покладення на відповідача обовязку відшкодувати шкоду. До таких належать: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний звязок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина завдавача шкоди.

Однак, аналіз фактичних обставин справи, про що було викладено вище (при наданні оцінки про відсутність факту заподіяння збитків), свідчить, що в даному випадку також відсутні обставини, які дають підстави для покладення на відповідача обовязку відшкодувати шкоду, тобто відсутні: протиправна поведінка відповідача; факт настання шкоди; причинний звязок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина відповідача у завдаванні шкоди позивачу.

Таким чином позов є необгрунтованим і задоволенню не підлягає.

Додатково суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків належать, зокрема, договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень 11, 202, 207, 509, 623, 1212, 1166 ЦК України дає можливість дійти до висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошових коштів).

Слід зазначити, що результати виконаних робіт були прийняті позивачем за Актом прийому-передачі від відповідача (КБ-2в) за жовтень 2013р., і в свою чергу, позивач сплатив на користь відповідача грошові кошти за платіжним документом у сумі 60733,33грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав грошові кошти за умови існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою виконання договірних відносин.

Грошові кошти були отримані відповідачем у якості оплати за отримані позивачем результати виконаних підрядних робіт у розмірі їх вартості, обумовленої самим договором та Локальним кошторисом. Тобто, кошти були отримані відповідачем при наявності відповідної правової підстави.

При цьому, позивачем не висувались до відповідача заперечення щодо вартості проведених робіт, їх якості, кількості, своєчасності виконання тощо.

Відповідачем виконані роботи, передбачені умовами договору, а позивачем здійснена їх оплата у відповідності з умовами такого договору.

Таким чином, кошти, отримані як оплата за виконання робіт за договором підряду № 432Д-13, були набуті відповідачем за наявності правових підстав для цього.

Слід також зазначити, що чинне законодавство України не передбачає, що акт (довідка), письмова вимога Державної фінансової інспекції змінює, припиняє частково або повністю зобов'язання визначені договором та підтверджені актами виконаних робіт.

Судом враховується, що первинні документи, складені на виконання договору № 432Д-13 від 05.09.2013р., підписані обома сторонами без будь-яких заперечень.

Згідно ч.4 ст.653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що роботи були виконані відповідачем у повному обсязі. Вказані роботи були прийняті позивачем і здійснена оплата за ці роботи. В ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження факт зайво сплачених грошових коштів позивачем відповідачу у сумі 1596,89грн.

Слід також зазначити, що згідно до ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Акт ревізії та довідка зустрічної звірки ДФІ є підставою для вчинення відповідних процесуальних дій особою, зокрема, предявлення позову, однак не позбавляє її процесуального обовязку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Сам лише акт ревізії чи довідка зустрічної звірки ДФІ не визначені законодавством як безумовні докази. Обставини, вказані в такому акті (довідці) повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що акт ревізії від 19.06.2015р. № 06-21/8 та довідка зустрічної звірки від 24.04.2015р. № 06-21/27, які складені ДФІ, за своєю правовою природою не можуть бути безумовними доказами наявності тих чи інших порушень з боку відповідача або позивача.

Слід зазначити, що згідно до Постанови Верховного Суду України від 22 січня 2013 р. у справі № 3-69гс 12, за змістом положень ст. 1212 ЦК України про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов'язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. А отже, кошти, отримані як оплата за виконання робіт за договором і набуті за наявності правових підстав для цього, не можуть бути витребувані згідно зі ст. 1212 ЦКУ країни як безпідставне збагачення. При цьому факт виявлення внутрішньою ревізією суб'єкта господарювання порушень, допущених під час виконання робіт за договором, не впливає на умови спірних договірних відносин і не може змінювати їх.

Крім того, пунктом 8 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Проте, незаконність укладеного між сторонами договору № 432Д-13 від 05.09.2013р. в судовому порядку не встановлена, і в силу ст.204 ЦК України існує презумпція правомірності вказаного правочину.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч вимогам ст.ст. 33, 34 ГПК України, позивачем не було доведено у встановленому законом порядку факту завдання збитків (майнової шкоди) або безпідставності набуття відповідачем грошових коштів у розмірі 1596,89 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст.84 ГПК України 10.12.2015р.

Суддя М.В. Мірошниченко