ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа № 922/4553/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Тарасова І. В.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 244 від 19.06.2015 року.

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 14.08.2015 року.

третьої особи - ОСОБА_3, за довіреністю № 25/7/101-Д від 29.07.2015 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленого підрозділу Північна електроенергетична система (вх. № 5298 Х/3-10) на рішення господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року по справі №922/4553/15,

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленого підрозділу Північна електроенергетична система, м. Харків

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Резонанс", м. Харків

про стягнення 81424,68 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.10.2015 року по справі №922/4553/15 (суддя Добреля Н.С.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленого підрозділу Північна електроенергетична система звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015 року по справі №922/4553/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Резонанс" у відзиві апеляційну скаргу зазначає, що скаржником у апеляційній скарзі не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Державна фінансова інспекція в Харківській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що підтримує доводи викладені в апеляційні скарзі. Просить рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015 року по справі №922/4553/15 скасувати та задовольнити апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, 29.03.2012 року між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Резонанс" (виконавець відповідач у справі) був укладений договір №46-22КП-12, за умовами якого (пункт 1.1) виконавець зобовязується надати у 2012 році замовникові послуги, зазначені в додатку №1 до договору, а замовник зобовязується прийняти та оплатити зазначені послуги.

Найменування послуг послуги з оброблення металів іншим способами (відновлення контактів до МВ, ПВ, виготовлення запчастин до вимикачів (пункт 1.2 договору).

За пунктом 3.1 договору, ціна договору відповідно до зведеної калькуляцій (додатки №№ 12, 13, 14 до договору) та калькуляцій (додатків №№2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11) становить: 129644,00 грн., крім того ПДВ 20% - 25928,80 грн. Загальна сума з ПДВ: 155572,80 грн. (пункт 3.1 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що строк надання послуг квітень-листопад 2012 року. Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2012 року, крім гарантійних зобовязань, які діють до повного їх виконання (пункт 10.1 договору).

Контрагентами у відповідності до додатку № 1 погоджено технічний опис, найменування, кількість та порядок виконання (виготовлення) контактів і запчастин, що підлягають відновленню. Даний додаток є невідємною частиною договору.

В рамках укладеного між сторонами договору, відповідач своєчасно та належним чином виконав свої зобовязання за договором, у встановлений строк передав позивачеві послуг визначені договором (відремонтовані вимикачі та запасні частині). Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів здавання-приймання послуг по договору №46-22НП-12 від 29.03.2012 року, які підписані та скріплені печатками сторін (а.с.111- 114, том 1).

Замовник у строки встановлені договором, прийняв та оплатив вартість виконаних відповідачем послуг. Доказів відмови від прийняття послуг за договором, матеріали справи не місять.

Державною фінансовою інспекцією України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2011 по 30.06.2013 року, в тому числі і досліджено питання дотримання вимог законодавства при укладанні та виконанні договору №46-22НП-12 від 29.03.2012 року, про що складено акт від 18.10.2013 року №05-21/259.

На підставі вказаного акту податковим органом був складений та направлений позивачу лист від 25.11.2013 року за №05-14/1914, з пропозицією вжити заходів щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Резонанс" 81424,68 грн., які виникли внаслідок завищення останнім вартості наданих послуг.

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви, позивач зазначав, що через залучення сторонньої організації до виконання послуг за договором №46-22НП-12 від 29.03.2012 року, у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати позивачу грошові кошти (збитки) в розмірі 81424,68 грн.

За висновком суду першої інстанції, позивач не довів наявності факту завдання збитків саме протиправними діями відповідача, визначені позивачем кошти були набуті за наявності правової підстави - договору, а відтак вони не можуть вважатися збитками.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Відшкодування збитків, як окремий спосіб захисту, визначений пунктом 8 частин 2 статті 16 Цивільного кодексу України та категорія яких розкривається в приписах статті 22 Цивільного кодексу України.

Так, за статтею 22 Цивільного кодексу збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Отже, у вигляді реальних збитків відшкодовуються тільки ті витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Стаття 225 Господарського кодексу України передбачає, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме: збитків, протиправної поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини.

Такий елемент, як наявність збитків, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов'язань причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Виходячи з зазначеного, вбачається, що для стягнення збитків потрібна сукупність передбачених законом об'єктивних і суб'єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб'єкта правопорушення до юридичної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

При цьому на позивача покладається обовязок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний звязок такої поведінки із заподіяними збитками.

Крім того, якщо позивач пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності та розміру таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність пошкоджень, знищення майна, неодержаного прибутку тощо).

Вирішуючи спір про стягнення збитків, господарський суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах встановив, що у правовідносинах між сторонами у даній справі відсутні понесені позивачем витрати, які пов'язуються з відновленням порушеного права (реальні збитки), заявлена до стягнення сума не є упущеною вигодою чи вартістю додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо. Крім того, кошти заявлені до стягнення не є втратами позивача, які мають компенсуватися шляхом відшкодування збитків, заявлена до стягнення сума не є збитками та не має необхідних ознак збитків за приписами чинного законодавства.

Доводи скаржника про те, що підставою для стягнення збитків з відповідача є акт Головного контрольно-ревізійного управління України №05-21/259 від 18.10.2013 року та вимога Головного контрольно-ревізійного управління України про усунення порушень від 25.11.2013 року № 05-14/1914, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно статті 15 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (в редакції, яка діяла на дату підписання вищезгаданого акту) (станом на дату вирішення спору Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні») законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Проте, сам лише акт контрольно-ревізійного відділу не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Обставини, вказані в такому акті, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

Дані висновки знайшли своє відображення в листі Верховного суду України № 1-11/477 від 09.08.2006 року, в якому в порядку надання загальної інформації повідомлено, що Законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» органам державної контрольно-ревізійної служби при проведенні контрольних заходів визначати збитки чи матеріальну шкоду не заборонено. Разом з цим їх розмір підлягає доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним процесуальним законодавством України, зокрема статтями глави 5 Цивільного процесуального кодексу України, глави 5 Кримінально-процесуального кодексу України, розділу V Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача. Жодних первинних документів, якими підтверджувались доводи позивача про заподіяння відповідачем збитків у розмірі 81424,68, матеріали справи не містять.

Більше того, договір №46-22КП-12 від 29.03.2012 року вичерпав свою дію 31.12.2012 року внаслідок його належного виконання та відповідно не може бути підставою для стягнення збитків. Вимагаючи повернення частини виконаного за договором (стягнення грошових коштів), позивач фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення збитків (шкоди) у зв'язку з відсутністю складу цивільного правопорушення, зокрема, наявності доказів протиправної поведінки відповідача при виконанні умов договору, а також причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, як необхідної підстави для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Таким чином, колегією суддів встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статті 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2015 року по справі №922/4553/15 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленого підрозділу Північна електроенергетична система не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відособленого підрозділу Північна електроенергетична система залишити без задоволення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року по справі №922/4553/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Тарасова І. В.