ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 грудня 2015 р. Справа № 903/1190/15

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси", м. Ківерці Волинської області

до відповідача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, м. Луцьк

про стягнення 12 158,72грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, дов. від 29.12.2014р. №К-159

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику позивача розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу згідно ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

В судовому засіданні 14.12.2015 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси"- звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - про стягнення 12 158,72грн. заборгованості за отриманий по видатковим накладним №МР00061867 від 18.07.2015р. на суму 1 006,56грн., №МР00064271 від 25.07.2015р. на суму 8 478,00грн. та №МР00065521 від 30.07.2015р. на суму 6 674,16грн. товар.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті отриманого ним товару.

Ухвалою суду від 12.11.2015р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 01.12.2015р. на 10:00год.

24.11.2015р. через відділ документального забезпечення та контролю - канцелярію суду від позивача надійшов до суду супровідний лист вих.№804 від 20.11.2015р. (вх.№01-54/11653/15 від 24.11.2015р.), яким він долучив до матеріалів справи витяг з ЄДР щодо місцезнаходження ФОП ОСОБА_2.

Представник позивача в судовому засіданні 01.12.2015р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання 01.12.2015р. не з'явився, вимог суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, ухвала суду від 12.11.2015р., направлена на юридичну адресу ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, зазначену в позовній заяві та у витязі з ЄДР, а саме: Волинська обл., м. Луцьк, проспект Соборності, 38а/86, повернулась до суду органами поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Ухвалою суду від 01.12.2015р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на неявку відповідача в судове засідання, неподання ним витребуваних судом доказів та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача- письмові пояснення щодо підстав відпуску товарів (в видаткових накладних зазначено як підставу-договір від 29.04.2015р. №2824/Н); договір від 29.04.2015р. №2824/Н; відповідача- письмові пояснення (обгрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог; докази часткової проплати; свідоцтво про реєстрацію; договір від 29.04.2015р. №2824/Н, якщо такий підписувався.

Представник позивача в судовому засіданні 14.12.2015р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити останні з підстав, викладених у позовній заяві.

Крім того, надав суду письмові пояснення №826 від 11.012.2015р. (вх.№01-54/12371/15 від 14.12.2015р.), в яких вказав, що між позивачем та відповідачем у даній справі не укладався договір №2824/Н від 29.04.2015р., а посилання на нього у видаткових накладних, як на підставу відпуску товарів, є помилкою бухгалтерії ТзОВ "ТД Міжрегіональні ресурси".

Повідомив, що не має можливості представити суду акт звірки взаєморозрахунків, оскільки відповідач був відсутній, коли бухгалтер ТзОВ "ТД Міжрегіональні ресурси" прибула за адресою його реєстрації, а саме: м. Луцьк, проспект Соборності, 38а/86.

Відповідач в судове засідання 14.12.2015р. не з'явився, вимог суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, ухвала суду від 01.12.2015р., направлена на юридичну адресу ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, зазначену в позовній заяві та у витязі з ЄДР, а саме: Волинська обл., м. Луцьк, проспект Соборності, 38а/86, повернулась до суду органами поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із ч. 3 ст. 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органами звязку з позначкою "за закінченням терміну зберігання" з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обовязку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, а тому, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, явку відповідача не було визнано обов'язковою, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України, господарський суд, -

встановив:

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо поставки товару, відповідно до якої позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси", як постачальник, зобов'язався поставити товар, а відповідач- Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, як покупець прийняти та оплатити цей товар.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними та прийняття товару покупцем і підписання видаткових накладних) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання усної домовленості по поставці товару, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 16 158,72грн., що стверджується видатковими накладними №МР00061867 від 18.07.2015р. на суму 1 006,56грн., №МР00064271 від 25.07.2015р. на суму 8 478,00грн. та №МР00065521 від 30.07.2015р. на суму 6 674,16грн., які підписані сторонами (а.с. 7-9), а відповідачем оплачено 4 000,00грн., що стверджується банківською випискою від 14.08.2015р. на суму 4 000,00грн. (а.с. 10), що і спричинило звернення кредитора з позовом до суду. Поставку товару на виконання умов письмового договору позивач заперечив. Відповідач не надав суду доказів на спростування поставки товару за усною домовленістю шляхом підписання видаткових накладних.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" №01-06/928/2012 від 17.07.2012р., п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.10.2015р. позивачем на адресу відповідача крім того, була надіслана вимога про оплату наявної у нього заборгованості по вищезазначеним видатковим накладним в розмірі 12 158,72грн. (а.с. 11-12). Проте, дана вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Заборгованість відповідача- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 -перед позивачем- Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси"-на день розгляду спору становить 12 158,72грн., стверджується видатковими накладними №МР00061867 від 18.07.2015р. на суму 1 006,56грн., №МР00064271 від 25.07.2015р. на суму 8 478,00грн. та №МР00065521 від 30.07.2015р. на суму 6 674,16грн., які підписані сторонами, банківською випискою від 14.08.2015р. на суму 4 000,00грн., відповідачем не оспорена, належними та допустимими доказами ним не спростована та підлягає до стягнення з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 в силу ст.ст.193, 265 ГК України.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про підставність позову та необхідність його задоволення.

При цьому суд виходив з обставин повної підтвердженості предявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00грн. слід віднести на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193 ГК України, ст.ст. 11, 202, 205, 526, 530, 655, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, Волинська обл., м. Луцьк, проспект Соборності, 38А/86, код НОМЕР_1

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси", Волинська обл., Ківерцівський район, м. Ківерці, вул. Шевченка, 35, код 35184264

12 158,72грн. боргу та 1 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

14.12.2015

Суддя С. В. Бондарєв