КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/19742/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Страхове товариство ,,Гарантія"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.09.2015р.

у справі № 910/19742/15 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,Країна"

до Приватного акціонерного товариства ,,Страхове товариство ,,Гарантія"

про стягнення 34 114,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Страхова компанія ,,Країна" (далі - позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,Гарантія" (далі - відповідач) про стягнення 34 114,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.09.2015р. у даній справі позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 34 114,00 грн. страхового відшкодування та 1 827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність підстав для їх задоволення.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.09.2015р. скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в сумі 21 741,12 грн., в решті позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Як вказує скаржник, при вирішенні даного спору необхідно керуватись нормами спеціального закону, а саме, Законом України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у ст. 29 якого визначено, що обсяг відповідальності страховика цивільно - правової відповідальності розраховується з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 10.11.2015р.

В судовому засіданні 10.11.2015р. оголошено перерву до 24.11.2015р.

Ухвалою суду від 16.11.2015р. розгляд скарги у справі, призначений на 24.11.2015р., відкладено на 08.12.2015р. у зв'язку з перебуванням судді - доповідача Сухового В.Г. 24.11.2015р. у відрядженні (участь у XIII з'їзді суддів).

В судовому засіданні 08.12.2015р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечив проти наведених доводів, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у зв'язку з таким.

15.04.2015р. о 12 год. 15 хв. в м. Львів сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ,,Пежо", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

В результаті дорожньо - транспортної пригоди пошкоджено автомобіль ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується довідкою ВДАІ з обслуговування в м. Львів ГУ МВС України у Львівській області (а.с. 17-18).

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 14.05.2015р. у справі №441/636/15-п у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано винним ОСОБА_2 і накладено на винну особу штраф у сумі 340 грн. (а.с.19).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2014р. між Публічним акціонерним товариством ,,Страхова компанія ,,Країна" (далі - страховик, позивач) та ОСОБА_4 (страхувальник, власник автомобіля ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 03/ТП/41692, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем марки ,,Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2.

За змістом п. 18.1 договору розмір збитку та страхового відшкодування може здійснюватись страховиком, зокрема, на підставі рахунків СТО.

Власник транспортного засобу ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 29.04.2015р. звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування транспортного засобу на рахунок СТО.

Згідно з рахунком на оплату №86 від 22.04.2015р., виставленого власнику застрахованого транспортного засобу Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5, який здійснює технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, вартість відновлювального ремонту автомобіля ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 34 114,00 грн.

З урахуванням умов договору добровільного страхування транспортного засобу №03/ТП 41692 від 01.07.2014 страхувальником складено страховий акт №03/35609/2.1.5.1 від 03.06.2015, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 34 114,00 грн., яке перераховано 03.06.2015р. на рахунок ФОП ОСОБА_5, що підтверджується платіжним дорученням № 5480 від 03.06.2015р.

Згідно з положеннями ст. 25 Закону України ,,Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закон України ,,Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Сплативши страхову виплату за завдану внаслідок ДТП шкоду автомобілю ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, до страховика перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 під час експлуатації автомобіля ,,Пежо", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) №АІ/2685957 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн.

Отже, відповідач є особою, на яку полісом №АІ/2685957 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля ,,Пежо", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, на час ДТП.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Страховик звернувся до відповідача з претензією від 11.06.2015р. про сплату страхового відшкодування в розмірі 34 114,00 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що при розрахунку суми страхового відшкодування позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу.

На підтвердження своєї позиції відповідач надав суду Консультаційний висновок № 1030 від 09.07.2015р., виготовлений на замовлення відповідача СПД ,,ОСОБА_6.", відповідно до якого значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 0,52.

У зв'язку з цим, відповідач вважає, що позивач має право на виплату на його користь відповідачем 21 741,12 грн. страхового відшкодування, розрахованого відповідно до п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи.

Як вже зазначалось вище, позивач на підставі страхового акту та рахунку СТО згідно з умовами договору добровільного страхування, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 34 114,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_5, яким виконувався відновлювальний ремонт пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №5480 від 03.06.2015р.

Згідно з положеннями ч. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір суми страхового відшкодування, яке підлягає виплаті відповідачем становить 34 114,00 грн., а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача про виплату страхового відшкодування із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, які відхилені судом першої інстанції, та, зокрема, є обґрунтуванням апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України ,,Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Вищевказане є правовою позицією, висловленою судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-112цс13.

Як вже зазначалось вище, згідно з положеннями ст. 25 Закону України ,,Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 03/ТП/41692 від 01.07.2014р. розмір збитку та страхового відшкодування може здійснюватись страховиком, зокрема, на підставі рахунків СТО.

Вартість ремонту транспортного засобу ,,Ніссан", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 34 114,00 грн., що підтверджується рахунком СТО № 86 від 22.04.2015р.

Перераховані кошти у розмірі 34 114,00 грн. за ремонт пошкодженого автомобіля і є фактичними витратами позивача в розумінні положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України ,,Про страхування", які мають бути відшкодовані.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі № 910/7163/14 Законами України ,,Про страхування" та ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, наданий відповідачем Консультативний висновок № 1030 від 09.07.2015р. не може бути прийнятий до уваги, оскільки не є належним доказом здійснення у встановленому порядку оцінки майнової шкоди, спричиненої ДТП.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду міста Києва від 16.09.2015р. у справі №910/19742/15, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду міста Києва від 16.09.2015р. у справі № 910/19742/15 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 104 ГПК України для його скасування або зміни, відсутні. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 16.09.2015р. у справі № 910/19742/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ,,Страхове товариство ,,Гарантія" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко