ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа № 921/298/15-г/4

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Матущак О.І.

Орищин Г.С.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал», м.Тернопіль б/н від 19.06.2015р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.05.2015р.

у справі № 921/298/15-г/4

за позовом: Комунального підприємства «Тернопільводоканал», м.Тернопіль;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області;

про усунення порушень користування охоронними зонами інженерних мереж на земельній ділянці

За участю представників :

від позивача: Боржієвська Л.. - представник

від відповідача не з'явився;

Представникам сторін в судових засіданнях роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлялось.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 28.05.2015 року у справі № 921/298/15-г/4 (суддя Бурда Н.М.) відмовлено Комунальному підприємству "Тернопільводоканал" у задоволенні позову до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про усунення порушень користування охоронними зонами інженерних мереж на земельній ділянці.

Комунальним підприємством «Тернопільводоканал» подано апеляційну скаргу б/н від 19.06.2015 року, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задоволити, посилаючись на те, що судом не взято до уваги норми ст. 111 Земельного кодексу України, відповідно до яких вимога щодо обов'язкової державної реєстрації обмеження у використанні земельної ділянки не поширюється на встановлення охоронних зон інженерних мереж.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Повідомлення про вручення копій ухвали про порушення провадження у даній справі знаходяться в матеріалах справи та направлялись відповідачу за адресою, зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.17).

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, 14.09.2015р. відповідач ознайомився з матеріалами справи.

ФО-П ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав зазначених у відзиві.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, витягу НВ-2013 від 07.03.2013р. з Державного земельного кадастру, листа Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області від 12.01.2015р. №02-82/01-04 земельна ділянка, площею 0,0846га за кадастровим НОМЕР_2 розташована на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, віднесена до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення та перебуває у власності ОСОБА_2 для комерційної діяльності.

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 проведена на підставі документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку - державного акта серії НОМЕР_3 та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок, розробленої СМП "Геодеція" у 2009 році на замовлення ОСОБА_2 та затвердженої Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 889 від 22.12.2009р.

14.07.2014 року при обстеженні каналізаційного колектора d=700мм та водопроводу d=500мм, що розташовані в межах земель Тернопільського району Тернопільської області біля вул. Протасевича у м.Тернополі виявлено безпосередньо над вказаними мережами на земельній ділянці за кадастровим номер НОМЕР_2 площею 0,0846 га розташований ринок будівельних матеріалів (складування та здійснення продажу будівельних матеріалів), про що складено відповідний акт, який підписано з боку Водоканалу - інспектором Яциковським А.О. та ОСОБА_2 із запереченнями: "вимог ДБН "360-92" та інших правил мною не порушено".

Вищезазначеним актом Водоканал вимагав ліквідувати виявлені недоліки до 21.07.2014р. з письмовим повідомленням виконання вимог.

25.07.2014р. КП "Тернопільводоканал" звернулося до ФОП ОСОБА_2 із листом №1746/14 згідно якого позивач вимагав усунення порушень Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення шляхом переносу ринку будматеріалів.

02.03.2015р. КП "Тернопільводоканал" здійснено повторне обстеження вказаних каналізаційних мереж, за результатами якого інспектором встановлено, що на час обстеження підпірна стіна торгового павільйону відсутня, а також на території ринку на каналізаційному колекторі розміщені будівельні матеріали (бруківка, плитка, пісок), про що також складено акт технічного обстеження водоканалізаційних мереж та згідно якого Водоканалом зобов'язано ФОП ОСОБА_2 встановити підпірну стіну на водопровідній мережі і демонтувати будівельні матеріали з каналізаційної мережі. Даний акт підписаний лише інспектором КП "Тернопільводоканал" Яциковським А.О. без зазначення причини відсутності підпису представника відповідача.

Зважаючи на відсутність реагування, КП "Тернопільводоканал" звернувся до суду із відповідним позовом для вирішення питання про усунення відповідачем - Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 виявлених порушень у використанні земельної ділянки, що перебуває в межах охоронної зони водопровідних та каналізаційних мереж посилаючись на те, що недотримання відповідачем нормативної відстані до водопровідних та каналізаційних мереж при здійсненні господарської діяльності порушує інтереси Водоканалу, як підприємства трубопровідного транспорту і виробника послуг з водопостачання та водовідведення, оскільки виявлені при технічному обстеженні водоканалізаційних мереж порушення (акт від 14.07.2014р. та 02.03.2015р.) загрожують нормальній безперебійній роботі каналізаційних мереж, а розміщення в межах охоронної зони будь-яких предметів ускладнює доступ до мереж, створює додаткове навантаження на мережу та загрожує виникненням аварійних ситуацій, що може зумовити тривалий перебій у наданні послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно із ч.2 ст.13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

У п. 3 Постанови Пленуму ВГСУ 24.10.2011 N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України

Відповідно до п.п. 1.2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність) (п.2 статті).

При визначенні підвідомчості господарських спорів господарським судам до уваги беруться такі правові ознаки: 1) характер правовідносин, що є предметом спору; 2) склад учасників спору (суб"єктний склад) 3) територіальне розміщення учасників.

В даному випадку, суд виходить з того, що позов поданий до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та стосується правовідносин, що випливають з його господарської діяльності.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, судова колегія прийшла до висновку про підставність апеляційних вимог КП "Трускавецьводоканал" з огляду на наступне.

Згідно із ч.4 ст.373 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0846га за кадастровим НОМЕР_2 розташована на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, перебуває у приватній власності ОСОБА_2 для комерційної діяльності.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2).

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК України суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 11 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1747 від 16.11.2002 року на земельних ділянках, розташованих у межах охоронних зон, забороняється, зокрема, влаштовувати звалища, виливати розчини кислот, солей та лугів, що спричиняють корозію; розміщувати спортивні майданчики, стадіони, ринки, зупинки громадського транспорту, організовувати заходи, пов'язані з масовим скупченням людей.

Відповідно до п. 15.2.4 ДБН В.2.5-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі і споруди. Основні положення проектування» при прокладанні водопроводів по забудованій території ширина охоронної зони визначається відповідно до СанПіН 2640-82 «Положення про порядок проектування та експлуатації зон санітарної охорони джерел водопостачання і водопроводів господарсько-питного призначення» (затвердженого Головним державним санітарним лікарем СРСР 18.12.1982) у п. 5.3 якого санітарна охорона водопроводів передбачається шляхом санітарно-захисної смуги, шириною по обидві сторони від крайніх ліній водопроводу при відсутності ґрунтових вод - не менше 10 м при діаметрі водоводів до 1000 мм.

В свою чергу п. 17.1.2 ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування» з метою попередження травматизму, інших прикрих випадків при виникненні провалів у місцях пошкодження склепінь каналізаційних мереж або при аваріях на них визначає ширину захисної охоронної зони каналізаційних мереж 5 м.

Нормативним актом, який регулює права і обов»язки сторін в галузі водопостачання та водовідведення є Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань Житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року.

Відповідно до п. 15.5 зазначених Правил не дозволяється складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5 м від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв та в межах охоронних санітарних зон; самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою; здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представників виробника.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Земельного кодексу України обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.

Статтею 112 ЗК України встановлено, що охоронні зони створюються, зокрема, уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

За приписами статті 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт", дія якого поширюється на відносини в галузі трубопровідного транспорту, призначеного для транспортування, в тому числі води, з місця видобутку до місця споживання (стаття 4 названого Закону), охоронна зона являє собою землі вздовж магістральних та промислових трубопроводів, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об'єкти та довкілля в цілому. В свою чергу, магістральним трубопроводом є технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів.

До земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об'єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України (стаття 11 Закону України "Про трубопровідний транспорт" ).

Таким чином, законом встановлюються спеціальні обмеження права користування, пов'язані із встановленням територій із режимом обмеженого використання. Тобто, правовий режим охоронних зон відрізняється залежно від об'єкта, навколо якого встановлена зона, проте завжди передбачає обмеження щодо можливих видів використання земельної ділянки.

Згідно із ст.113 ЗК України, ст. 36 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", п.15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008р. N190, не дозволяється складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5 метрів від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв та в межах охоронних санітарних зон; самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою; здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представників виробника послуг.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія прийшла до висновку, що помилковим є висновок суду першої інстанції стосовно обов'язковості реєстрації охоронних зон, оскільки, як уже було зазначено, такі обмеження безпосередньо встановлені законом та прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами, у відповідності до ч. 4 ст. 11 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Скаржник просить суд відновити його порушене право шляхом зобов"язання відповідача до усунення порушення режиму використання охоронних зон інженерних мереж на земельній ділянці відповідача шляхом винесення складування матеріалів за межі охоронної зони.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать і припинення дії, яка порушує право (п. 3. ч. 2 статті).

Покладення обов'язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб'єктивного права.

Як уже встановлено матеріалами справи, позивач неодноразово звертався до відповідача про відновлення його порушеного права, шляхом внесення складування будівельних матеріалів за межі охоронних зон, оскільки законом прямо встановлена заборона певних дій в їх межах.

Відповідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Не береться до уваги пояснення відповідача, викладене в відзиві на апеляційну скаргу на те, що скаржником не доведено наявності обтяжень та обмежень у використанні земельної ділянки та не доведено факту наявності порушень користування охоронними зонами інженерних мереж, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що в позові слід відмовити у повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про скасування рішення суду.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу КП "Трускавецьводоканал", м. Тернопіль від 19.06.2015 р. задоволити у повному обсязі.

2.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 28.05.2015р. у справі №921/298/15-г/4 скасувати. Позов задоволити.

Зобов"язати Фізичну особу - підпримця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) усунути порушення режиму використання охоронних зон інженерних мереж на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 шляхом винесення складування матеріалів за межі охоронної зони.

4.Стягнути з Фізичної особи - підпримця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Тернопільводоканал» (46008, м.Тернопіль, вул. Танцорова, 7, ) 1 218,00грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 609,00грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.Справу направити у господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.12.2015р.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Орищин Г.В.