номер провадження справи 2/146/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 Справа № 908/5592/15

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м.Запоріжжя,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м. Запоріжжя,

про стягнення 94 525,45 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність № 18-157 від 23.12.2014 р.);

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 20-441 від 13.08.2015 р.);

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів з позовом до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення пені за договором від 26.05.2015 р. № 11-15/94/20/2015/1256 в сумі 94 525,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем порушені умови договору від 26.05.2015 р. № 11-15/94/20/2015/1256 щодо строків розрахунку за поставлені в період з 17.08.2015 р. по 14.09.2015 р. феросплави. У звязку з цим на підставі п. 7.6 договору та ст. 611 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 17.08.2015 р. по 21.09.2015 р. в сумі 94 525,45 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.11.2015р. прийнято справу до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/146/15 та призначено розгляд справи на 01.12.2015р.

В судовому засіданні 01.12.2015 р. оголошувалася перерва на 08.12.2015 р.

Відповідач надав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зауважив, що позивачем порушено умови договору щодо передачі відповідачу повного пакету товаросупровідних документів згідно з п. 3.7 договору, а також рахунків на товар. Отже, прострочення боржника настало внаслідок прострочення виконання своїх обовязків кредитором. Крім того, позивачем здійснено нарахування пені в дні фактичної оплати по всім рахункам, що є неправомірним.

Відповідач подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, посилаючись на те, що прострочення оплати є незначним (від одного до девяти днів) і сталося не з вини відповідача. Просить врахувати, що відповідач не міг виконати зобовязання внаслідок того, що за період з 01.01.2015 р. по 30.12.2014 р. сума невідшкодованого державою ПДВ безпосередньо ПАТ «Запоріжсталь» складала 434 801 млн. грн., а вже за період з 01.01.2015р. по 30.06.2015 р. дана сума складала 734 142 млн. грн. Дебіторська заборгованість контрагентів відповідача станом на 31.10.2015 р. складає 8 967 492 331,36 грн. Також зауважує, що допущене прострочення оплати не завдало шкоди позивачу.

Крім того, відповідач подав заяву про розстрочку виконання рішення на 6 місяців рівними частками щомісячно з моменту набрання ним законної сили. Обґрунтовує свої вимоги скрутним матеріальним становищем відповідача, яке викликано значною дебіторською заборгованістю контрагентів відповідача, а також заборгованістю держави перед відповідачем щодо відшкодування сум ПДВ. Така ситуація призвела до браку оборотних коштів та неможливості підприємства розрахуватися за енергоносії. Через неможливість сплатити борг за поставлену електроенергію в розмірі 140 млн. грн. ВАТ «Запоріжжяобленерго» відключило ВАТ «Запоріжсталь» від електричної енергії. Відключення електроенергії може спричинити зупинку роботи підприємства, і як наслідок, втрату робочих місць працівниками підприємства. Вказує на те, що в судових рішеннях вже надавалась оцінка тому, що причиною невиконання грошових зобовязань відповідачем є саме невідшкодування державою сум ПДВ.

Позивач надав заперечення на відзив відповідача, у яких зауважив, що відповідач не уточнив, які саме документи він не отримав від позивача, акту про нестачу документів згідно з вимогами Інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції вирбничо-технічного призначення та товарів народного вжитку за кількістю» відповідачем не надано. Крім того, зобовязання з оплати товару за умовами п. 3.3 договору не повязане з отриманням товаросупровідних документів. Також відзначив, що в розрахунку позивача враховані дні оплат. Надав уточнений розрахунок пені, в якому замість помилково зазначеної назви першого стовпчика «дата спливу» просить читати «дата виникнення зобовязань», що означає дату першого дня прострочення.

В судовому засіданні 10.12.2015р. були присутні представники обох сторін, за їх заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив, підтримав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та заяву про розстрочку виконання рішення. Також надав контррозрахунок пені.

В судовому засіданні 10.12.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

26.05.2015 р. Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (постачальник, позивач) та Відкритим акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 11-15/94/20/2015/1256.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити згідно з п. 3.3 даного договору феросплави, іменовані надалі «товар», протягом строку з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року, на умовах, в кількості та строки, зазначені в специфікаціях до даного договору, що є його невідємними частинами.

У пунктах 2.1.1 та 2.2 договору погоджено, що датою поставки товару та моментом переходу права власності вважається дата оформлення постачальником накладної перевізника (ПАТ «ЗФЗ»), при сумісній прийомці та визначені ваги на ПАТ «ЗФЗ», підтверджених сертифікатом якості постачальника. Партією поставки товару за даним договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією накладною перевізника.

Згідно з п. 3.3 договору покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30-ти банківських днів від дати поставки товару.

Датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника (п.3.5 договору).

У п. 8.6 договору визначено, що даний договір вступає в силу з 01 липня 2015 року та діє до 31 грудня 2015 року, або до його розірвання в установленому законом порядку. В частині взаєморозрахунків договір діє до повного виконання зобовязань сторонами.

Таким чином, умови договору є чинними на момент розгляду даної справи судом.

В специфікації № 1 від 02.07.2015 р. до договору сторони погодили поставку товару на загальну суму 24 796 76,36 грн. в липні 2015 року, у специфікації № 2 від 03.08.2015 р. на суму 31 266 621,60 грн. в серпні 2015 року, у специфікації № 3 від 06.08.2015 р. на суму 795 780,36 грн. в серпні 2015 року, у специфікації № 4 від 02.09.2015 р. на суму 30 613 233,20 грн. у вересні 2015 року.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар:

- згідно накладної №171 від 04.07.2015 р. та рахунку № 486452 від 04.07.2015 р. на суму 1 177 258,96 грн.;

- згідно накладної № 172 від 05.07.2015 р. та рахунку № 486453 від 05.07.2015 р. на суму 1 176 472,28 грн.;

- згідно накладної № 175 від 09.07.2015 р. та рахунку № 486516 від 09.07.2015 р. на суму 1 230 232,04 грн.;

- згідно накладної № 177 від 11.07.2015 р. та рахунку № 486533 від 11.07.2015 р. на суму 637 942,18 грн.;

- згідно накладної № 177 від 14.07.2015 р. та рахунку № 486577 від 14.07.2015 р. на суму 1 231 017,59 грн.;

- згідно накладної № 182 від 18.07.2015 р. та рахунку № 486630 від 18.07.2015 р. на суму 1 232 714,69 грн.;

- згідно накладної № 183 від 21.07.2015 р. та рахунку № 486656 від 21.07.2015 р. на суму 1 234 849,67 грн.;

- згідно накладної № 187 від 29.07.2015 р. та рахунку № 486761 від 29.07.2015 р. на суму 1 234 030,13 грн.;

- згідно накладної № 185 від 27.07.2015 р. та рахунку № 486724 від 27.07.2015 р. на суму 1 235 103,82 грн.;

- згідно накладної № 186 від 28.07.2015 р. та рахунку № 486747 від 28.07.2015 р. на суму 1 235 300,71 грн.;

- згідно накладних №№ 188, 189 від 30.07.2015 р. та рахунку № 486777 від 30.07.2015р. на суму 2 473 104,47 грн.;

- згідно накладних № № 196, 190 від 31.07.2015 р. та рахунку № 486812 від 31.07.2015р. на суму 2 069 791,99 грн.

Згідно умов п. 3.3 договору товар мав бути оплачений відповідачем протягом 30-ти банківських днів від дати поставки товару.

При цьому суд враховує, що за приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.6 договору встановлено, що у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки пунктом 3.3, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожний день прострочення оплати.

При цьому суд враховує, що згідно з розясненням, викладеним в п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Так, по накладним №171 від 04.07.2015 р. на суму 1 177 258,96 грн. та № 172 від 05.07.2015 р. на суму 1 176 472,28 грн. товар мав бути оплачений до 14.08.2015 р. Отже, прострочення настало з 15.08.2015 р. Позивач визначає дату виникнення зобовязань (перший день прострочення) з 17.08.2015 р. Оплата за цими накладними була здійснена платіжним дорученням № 200845 від 18.08.2015 р. Тобто, з урахуванням визначеного позивачем періоду, прострочення становить 1 день. Звідси пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*30%/365 днів) за 1 день прострочення 17.08.2015 р. від загальної суми боргу 2 353 731,24 грн. складає 3869,15 грн.

По накладній № 175 від 09.07.2015 р. на суму 1 230 232,04 грн. товар мав бути оплачений до 20.08.2015 р. Отже, прострочення настало з 21.08.2015 р. Оплата за цією накладною була здійснена платіжним дорученням № 201069 від 21.08.2015 р., тобто прострочення відсутнє.

По накладній № 177 від 11.07.2015 р. на суму 637 942,18 грн. товар мав бути оплачений до 21.08.2015 р. Отже, прострочення настало з 22.08.2015 р. Позивач визначає дату виникнення зобовязань за цією накладною з 24.08.2015 р. Оплата за цією накладною здійснена платіжним дорученням № 202152 від 28.08.2015 р. З урахуванням визначеного позивачем періоду, прострочення становить 4 дні за період з 24.08.2015 р. по 27.08.2015р.(включно). Звідси пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*30%/365 днів) за 4 дні прострочення від суми боргу 637 942,18 грн. складає 4194,69 грн., однак суд не може виходити за межі позовних вимог, тому застосовує пеню в сумі, яка розрахована по цій накладній позивачем в сумі 4089,82 грн.

По накладній № 177 від 14.07.2015 р. на суму 1 231 017,59 грн. товар мав бути оплачений до 26.08.2015 р. (враховуючи святковий день 24.08.2015 р.). Отже, прострочення настало з 27.08.2015 р. Позивач визначає дату виникнення зобовязань з 25.08.2015 р., що є невірним. Оплата за цією накладною здійснена платіжним дорученням № 202152 від 28.08.2015 р. За розрахунком суду, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*30%/365 днів) слід визначати за 1 день 27.08.2015 р., що від суми боргу 1 231 017,59 грн. складає 2023,59 грн.

По накладній № 182 від 18.07.2015 р. на суму 1 232 714,69 грн. товар мав бути оплачений до 31.08.2015 р. (враховуючи святковий день 24.08.2015 р.). Отже, прострочення настало з 01.09.2015 р. Оплата за цією накладною здійснена платіжним дорученням №203311 від 04.09.2015 р. Звідси пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) слід розраховувати за період з 01.09.2015 р. по 03.09.2015 р. (за 3 дні, а не 4, як визначає позивач), що від суми боргу 1 232 714,69 грн. складає 5471,23 грн.

По накладній № 183 від 21.07.2015 р. на суму 1 234 849,67 грн. товар мав бути оплачений до 02.09.2015 р. (враховуючи святковий день 24.08.2015 р.). Отже, прострочення настало з 03.09.2015 р. Оплата по цій накладній здійснена платіжним дорученням №203311 від 04.09.2015 р. Звідси пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) слід розраховувати за 1 день 03.09.2015 р. (а не за 2, як вказує позивач), що від суми боргу 1 234 849,67 грн. складає 1826,90 грн.

По накладній № 185 від 27.07.2015 р. на суму 1 235 103,82 грн. товар мав бути оплачений до 08.09.2015 р. Отже, прострочення настало з 09.09.2015 р. Оплата по цій накладній здійснена платіжним дорученням № 204719 від 15.09.2015 р. Звідси пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) слід розраховувати за період з 09.09.2015 р. по 14.09.2015 р. (за 6 днів, а не 7, як вказує позивач), що від суми боргу 1 235 103,82 грн. складає 10 963,66 грн.

По накладній № 186 від 28.07.2015 р. на суму 1 235 300,71 грн. товар мав бути оплачений до 09.09.2015 р. Отже, прострочення настало з 10.09.2015 р. Оплата по цій накладній здійснена платіжним дорученням № 204719 від 15.09.2015 р. Звідси пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) слід розраховувати за період з 10.09.2015 р. по 14.09.2015 р. (за 5 днів, а не 6, як вказує позивач), що від суми боргу 1 235 300,71 грн. складає 9 137,84 грн.

По накладній № 187 від 29.07.2015 р. на суму 1 234 030,13 грн. товар мав бути оплачений до 10.09.2015 р. Отже, прострочення настало з 11.09.2015 р. Оплата по цій накладній здійснена платіжним дорученням № 204719 від 15.09.2015 р. Звідси пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) слід розраховувати за період з 11.09.2015 р. по 14.09.2015 р. (за 4 дні, а не за 5, як вказує позивач), що від суми боргу 1 234 030,13 грн. складає 7 302,75 грн.

По накладним №№ 188, 189 від 30.07.2015 р. на суму 2 473 104,47 грн. товар мав бути оплачений до 11.09.2015 р. Отже прострочення настало з 12.09.2015 р. Частина суми боргу в розмірі 2 069 791,99 грн. була оплачена платіжним дорученням № 204719 від 15.09.2015 р. Решта суми боргу в розмірі 403 312,48 грн. була оплачена платіжним дорученням № 205916 від 21.09.2015 р. Таким чином, мало місце прострочення сплати боргу в сумі 2 473 104,47 грн. за період з 12.09.2015 р. по 14.09.2015 р. (3 дні), звідси пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) складає 10 976,52 грн. За період з 15.09.2015 р. по 20.09.2015 р. (6 днів) мало місце прострочення залишку суми боргу в розмірі 403 312,48 грн. Звідси пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) складає 3580,09 грн.

Позивачем допущено помилку в розрахунку пені по цим накладним, оскільки в рядку «розрахункова сума для пені» позивач зазначив суму оплати (2 069 791,99 грн.), а не суму боргу, і від неї розрахував пеню.

По накладним № № 196, 190 від 31.07.2015 р. на суму 2 069 791,99 грн. товар мав бути оплачений до 14.09.2015 р. Отже, прострочення настало з 15.09.2015 р. Частина суми боргу в розмірі 1 605 495,32 грн. була оплачена платіжним дорученням № 205916 від 21.09.2015 р. Після сплати залишився борг у сумі 464 296,67 грн. Таким чином, мало місце прострочення сплати боргу в сумі 2 069 791,99 грн. в період з 15.09.2015 р. по 20.09.2015 р. (6 днів). Звідси пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) складає 18 372,95 грн. Станом на дату 21.09.2015 р., на яку позивач також розраховує пеню, залишок боргу складав 464 296,67 грн. Звідси пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (2*27%/365 днів) за 1 день складає 686,90 грн. Позивачем допущено помилку в розрахунку пені по цим накладним, оскільки в рядку «розрахункова сума для пені» позивач зазначив суму оплати (1 605 495,32 грн.), а не суму боргу, і від неї розрахував пеню. Розрахована судом сума пені по цим накладеним складає 19 059,85 грн. Проте, суд не може виходити за межі позовних вимог - заявленої позивачем суми пені за накладними №196,190 від 31.07.2015р. в розмірі 16 626,77грн., тому по цим накладним підлягає стягненню пеня в сумі 16 626,77грн.

Загалом розрахована судом сума пені складає 75 868,32 грн. В цій сумі вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню. У стягненні пені в сумі 18 657,13 грн. суд відмовляє.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом частково.

Доводи відповідача про те, що прострочення оплати сталося з вини кредитора, у звязку з ненаданням кредитором всіх супровідних документів на товар, судом відхиляються з наступних підстав.

По-перше, відповідач не уточнив, які саме документи він не отримав від позивача, не надав акту про нестачу документів згідно з вимогами Інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку за кількістю».

Так, пунктом 3.9 договору передбачено, що при відвантаженні товару автотранспортом покупця постачальник надає покупцю наступні документи:

При відвантаженні товару вантажовідправником ПАТ «ЗФЗ»:

- рахунок (оригінал 1 примірник);

- податкову накладну (оригінал 1 примірник);

- накладну на відпуск (оригінал 1 примірник);

- сертифікат якості (оригінал 1 примірник).

Датою надання документів вважається дата поштового штемпеля відправки на конверті. У випадку доставки документів курєрською поштою, датою надання документів вважається дата, зазначені в накладній про приймання документів. За згодою сторін можлива передача документів нарочним, при цьому передача документів здійснюється по реєстру, із зазначенням дати, П.І.Б. осіб, які приймають участь у прийманні документів.

Приймання продукції, у свою чергу, мало здійснюватися відповідачем з дотриманням вимог Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання - за кількістю № П-6 та якістю № П-7, як це передбачено пунктом .4.12 договору.

Приписами п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.06.1965 р. № П-6, встановлено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документі відсутні.

Статтею 666 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідач не надав суду актів про відсутність будь-яких товаросупровідних документів. Будь-які претензії щодо непередання супроводжуючих документів на отриманий товар покупець позивачу не заявляв. Строк для передання неотриманих документів відповідно до вимог ст. 666 ЦК України не встановлював, товар не повертав.

По-друге, строк оплати товару за умовами п. 3.3 договору не повязаний з отриманням товаросупровідних документів.

Отже, доводи відповідача про неможливість виконати своє грошове зобовязання через ненадання позивачем супровідних документів на товар є недоведеними та безпідставними.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, посилаючись на те, що прострочення оплати є незначним (від одного до девяти днів) і сталося не з вини відповідача. Просить врахувати, що відповідач не міг виконати зобовязання внаслідок того, що за період з 01.01.2015 р. по 30.12.2014 р. сума невідшкодованого державою ПДВ безпосередньо ПАТ «Запоріжсталь» складала 434 801 млн. грн., а вже за період з 01.01.2015р. по 30.06.2015 р. дана сума складала 734 142 млн. грн. Дебіторська заборгованість контрагентів відповідача станом на 31.10.2015 р. складає 8 967 492 331,36 грн. Зауважує, що допущене прострочення оплати не завдало шкоди позивачу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України на кожну сторону покладається обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В даному випадку відповідачем не надано належних доказів на підтвердження свого майнового стану, з урахуванням яких суд міг би дійти висновку щодо необхідності зменшення розміру пені. Зокрема, відповідачем не надано балансу та звіту за останні звітні періоди, довідок банків про рух коштів на рахунках, з яких би вбачалась фактична наявність оборотних коштів для виконання рішення. Наявність значної дебіторської заборгованості у контрагентів відповідача, невідшкодованих державою сум ПДВ, а також заборгованості за електроенергію, за відсутності інших доказів на підтвердження майнового стану боржника, саме по собі не свідчить про перебування боржника в тяжкому фінансовому стані.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також представник позивача у судовому засіданні заперечував проти зменшення пені і посилався на те, що підприємство позивача також знаходиться в тяжкому фінансовому становищі і на те, що значно зросли інфляційні процеси в державі, а несвоєчасна оплата відповідачем позивачу поставленого товару призвела в свою чергу до несвоєчасного виконання останнім грошових зобовязань перед своїми контрагентами і нарахуванню штрафних санкцій.

Щодо посилань боржника на незначні періоди прострочення суд зазначає, що за умовам договору позивач вправі нараховувати пеню за допущене відповідачем прострочення оплати, яке мало місце та підтверджено судом. Крім того, на розмір нарахованої пені головним чином вплинули не періоди прострочення, а розмір прострочених сум боргу, які є значними (більше мільйона майже по кожному рахунку). Тому посилання відповідача на незначні періоди прострочення суд визнав безпідставними.

Також відповідач подав заяву про розстрочку виконання рішення на 6 місяців рівними частками щомісячно з моменту набрання ним законної сили. Обґрунтовує свої вимоги скрутним матеріальним становищем відповідача, яке викликано значною дебіторською заборгованістю контрагентів відповідача, а також заборгованістю держави перед відповідачем щодо відшкодування сум ПДВ. Така ситуація призвела до браку оборотних коштів та неможливості підприємства розрахуватися за енергоносії. Через неможливість сплатити борг за поставлено електроенергію в розмірі 140 млн. грн. ВАТ «Запоріжжяобленерго» відключило ВАТ «Запоріжсталь» від електричної енергії. Відключення електроенергії може спричинити зупинку роботи підприємства, і як наслідок, втрату робочих місць працівниками підприємства. Вказує на те, що в судових рішеннях вже надавалась оцінка тому, що причиною невиконання грошових зобовязань відповідачем є саме невідшкодування державою сум ПДВ.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В порушення вимог ст. 33 ГПК України відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які обєктивно утруднюють виконання рішення суду на даний час та унеможливлюють сплату всієї суми боргу одночасно. Крім того, слід зазначити, що відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду в порядку ст. 121 ГПК України з заявою про розстрочку і під час виконання судового рішення, надавши належні та допустимі докази.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (вул. південне шосе, 72, м. Запоріжжя, 69008, ідентифікаційний код 00191230) на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (вул. Діагональна, 11, м.Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00186542) пеню в сумі 75 868,32 грн. (сімдесят пять тисяч вісімсот шістдесят вісім грн. 32 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 138,02 грн. (одна тисяча сто тридцять вісім грн. 02 коп.).

Видати наказ.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 16.12.2015р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.