ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 916/848/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Селиверстова М.В. за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 довіреність
від відповідача:ОСОБА_5 довіреність, ОСОБА_6 довіреність
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_7 УКРАЇНА, м. Київ
на ухвалу господарського суду Одеської області
від за заявою про12.11.2015року Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна», м. Одеса відстрочення виконання рішення суду
у справі№ 916/848/15-г (суддя: Желєзна С.П.),
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю „ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_7 УКРАЇНА, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА», м. Одеса
простягнення 685575,53 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_7 УКРАЇНА, м. Київ звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Одеської області від 12.11.2015року про відстрочення виконання рішення господарського суду Одеської області у справі № 916/848/15-г від 07.08.2015року до 15.04.2016року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.08.2015року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА», м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_7 УКРАЇНА, м. Київ суму основного боргу в розмірі 375853,20 грн., три відсотки річних в сумі 11954,94 грн., пеню в сумі 52557,83 грн., збитки від інфляції в сумі 228154,50 грн. та судовий збір у сумі 13370,41 грн. В решті позову відмовлено.

18.08.2015року господарським судом Одеської області, на виконання рішення господарського суду Одеської області від 07.08.2015року, виданий наказ у справі № 916/848/15-г.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА», м. Одеса звернулось до господарського суду Одеської області з заявою про відстрочку виконання рішення суду від 07.08.2015року у справі №916/848/15-г в сумі 681890,88 грн. до закінчення опалювального сезону в місті Одеса, а саме до 15 квітня 2016року та зупинення виконавчого провадження ВП №49106778 від 22.10.2015року у справі №916/848/15-г на виконання рішення господарського суду Одеської області від 07.08.2015року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.11.2015року у справі №916/848/15-г заяву задоволено частково. Відстрочено виконання рішення господарського суду Одеської області від 07.08.2015року у справі №916/848/15-г до 15.04.2016року. В решті вимог відмовлено.

Задовольняючи частково заяву та надаючи відстрочення виконання рішення господарського суду Одеської області від 07.08.2015року у справі №916/848/15-г до 15.04.2016року, місцевий суд виходив з приписів ст. 121 ГПК України, п.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України № 9 від 17.10.2012р., з тяжкого фінансового стану боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна», м. Одеса, наявністю великої заборгованості контрагентів та наявністю у заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна», м. Одеса грошових вимог безпосередньо до Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_7 УКРАЇНА, м. Київ на загальну суму 1170403,63 грн., з метою задоволення яких Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА», м. Одеса звернулось до господарського суду міста Києва із відповідними позовами, у звязку із чим на теперішній час у провадженні даного суду міста Києва перебувають відповідні справи.

Позивач не погоджуючись із ухвалою господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Заявник скарги наполягає на безпідставності та необґрунтованості вимог, зазначених у заяві, на не винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Сторони були належним чином повідомлені про місце, час та дату слухання справи.

Скаржник підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача звернувся до суду з проханням ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених обставин справи, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосуванні судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Згідно з приписами статті 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду винесена з порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступного.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 року в справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_8 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Отже, господарський суд, на підставі ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, має право за заявою сторони, у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити виконання рішення.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відповідно до п.7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення, відповідач посилався на складну фінансову ситуацію, що склалася на підприємстві, яка загрожує зупинці підприємства та значними соціальними наслідками. Зазначив, що контрагенти відповідача належним чином не виконують перед останнім грошових зобов'язань, а окремі з них взагалі ігнорують виконання своїх фінансових зобов'язань. Посилається на загрозу неможливості здійснення ремонту та технічного обслуговування розподільних мереж, які знаходяться в користуванні підприємства.

На підтвердження обставин, які ускладнюють виконання рішення господарського суду, відповідачем надано: акт звірки розрахунків заявника з ДП «Енергоринок»; ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справах за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА», м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_7 УКРАЇНА, м. Київ про стягнення сум; довідки банківських установ про залишок коштів на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА»; листування з контрагентами, з яких вбачається, що останні визнають існування заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА», однак розрахуватися у повному обсязі, за умовами укладених договорів, не в змозі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_8 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Аналізуючи все вищенаведене у сукупності, колегія суддів враховує, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем до суду першої інстанції докази в обґрунтування заяви не є належними доказами, які б підтверджували неможливість виконання судового рішення.

Адже, по-перше, невиконання контрагентами відповідача своїх фінансових зобов'язань перед останнім не звільняє його (відповідача) від обов'язку виконання рішення суду; по-друге, законодавець не передбачає право отримання відстрочки виконання рішення, під умовою недопущення погіршення фінансового стану боржника у майбутньому; по-третє, порушення проваджень у справах (а.с.15-21) не можуть вважатися підставами для відстрочення виконання рішення, зокрема, у звязку з тим, що на час розгляду заяви про відстрочення не має процесуального акту розглянутого по суті заявлених вимог.

Крім того, заявником не було надано ні звіту про фінансові результати за останній рік, ні балансу, що унеможливлює зробити висновок щодо стану, у якому перебуває підприємство при зверненні з заявою про відстрочення виконання рішення.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд під час винесення оскаржуваної ухвали не в достатній мірі врахував матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, що призвело до винесення незаконної ухвали.

Що стосується вимог заявника про зупинення виконавчого провадження із примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 18.08.2015р. у справі № 916/848/15, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст.ст. 37 39 Закону України „Про виконавче провадження, зупинення виконавчого провадження відноситься до повноважень державного виконавця, про що останній у певних, визначених законом випадках, зобовязаний або має право прийняти відповідну постанову.

Таким чином, зупинення виконавчого провадження не відноситься до компетенції суду, а належить до компетенції державного виконавця, у звязку з чим, у суду відсутні правові підстави для зупинення виконавчого провадження за вимогою заявника, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні відповідних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ УКРАЇНА», м. Одеса.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність часткового задоволення заяви про відстрочку виконання рішення, оскільки відповідачем не доведено наявність виключних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Одеської області від 12.11.2015року у справі №916/848/15-г підлягає частковому скасуванню за недоведеністю, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заяви про надання відстрочки виконання рішення у повному обсязі.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_7 УКРАЇНА, м. Київ задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 12.11.2015року у справі №916/848/15-г скасувати в частині задоволення заяви про відстрочення виконання рішення.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна» (65041, м. Одеса, Шкодова гора, 1/1, ідентифікаційний код 34737717) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ОСОБА_7 УКРАЇНА (040, м. Київ, вул. Верхній Вал, 68, ідентифікаційний код 37825821) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1218,00 грн.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку передбаченому розділом ХІІ-1 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.12.2015р.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3

Надруковано примірників: 1-позивачу; 1-відповідачу; 1-у справу; 1-ГСОО; 1-ОАГС