КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа№ 911/3733/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Захарчук Н.С.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Лиховид О.С. ( прокурор відділу, посвідчення №002628)

від позивача1: не з'явився

від позивача 2: Чеботарьова І.Г. (за довіреністю №14-124 від 13.5.2014)

від відповідача: Дяченко Л.Л. ( за довіреністю №895/08 від 12.05.2015)

розглянувши апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа"

на рішення господарського суду Київської області від 26.08.2015

у справі № 911/3733/14 (суддя: Рябцева О.О)

за позовом Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України;

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа"

про стягнення 674864,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року заступник прокурора Деснянського району м. Києва (прокурор) звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (позивач 1), публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач 2) до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (відповідач) про стягнення 237283,12 грн. пені, 22377,05 грн. інфляційних втрат, 59123,19 грн. 3 % річних та 356080, 94 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.11.2014 р. у справі 911/3733/14 позов заступника прокурора Деснянського району м. Києва задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача-2 235482,54 грн. пені, 22223,60 грн. інфляційних збитків, 58707,73 грн. 3 % річних, 356080,94 штрафу; в задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. рішення господарського суду Київської області від 06.11.2014 р. по справі № 911/3733/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.05.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 р. та рішення господарського суду Київської області 06.11.2014 р. у даній справі скасовано та справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Скеровуючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України в постанові від 21.05.2015 р. зазначив, що розглядаючи спір, судами належним чином не досліджувались банківські виписки та платіжні-доручення, наявні в матеріалах справи, та не з'ясовувались призначення платежів, які здійснювались відповідачем, зокрема, і 01.04.2014. Судами не з'ясовувались обставини щодо вчинення сторонами дій на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 № 517, зокрема, щодо укладення договору про організацію взаєморозрахунків, який, у відповідності до пункту 4 Порядку, є підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості. Таким чином, судами належним чином не встановлено, за якими договорами відбувались розрахунки за поставлений газ. Відтак, обставини справи щодо порядку і строку проведення розрахунків за природний газ залишились недослідженими.

Рішенням господарського суду Київської області від 26.08.2015 року у справі №911/3733/14 позов задоволено частково: стягнуто з Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 233829,81 грн. пені, 356080,94 грн. штрафу, 1643,32 грн. інфляційних втрат, 56691,34 грн. 3% річних. В іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що заявлені прокурором до стягнення суми пені, 7% штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, нараховані за період прострочення відповідачем грошового зобов'язання до укладання договорів про організацію взаємозаліку, положення яких, не поширюються на зобов'язання , які існували між сторонами раніше.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 26.08.2015 у справі №911/3733/14 та прийняти нове рішення про задоволення частково позовних вимог у наступних розмірах: пені - 85 467,33 грн., 7 % штрафу - 107 107,83 грн., 3 % річних - 45 805,53 грн., інфляційних втрат - 14 993,30 грн. , оскільки вважає, що судом першої інстанції невірно розраховано пеню, 7 відсотків штрафу та 3 відсотки річних. Окрім того зазначив, що при прийняті рішення суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) на 50 відсотків.

10.11.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло уточнення вимог апеляційної скарги, в якому просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 26.08.2015 року у справі №911/3733/14 в частині стягнення пені, штрафу та 3% річних і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення частково позовних вимог позивача в наступних розмірах: пені - 35965,97 грн., 7% штрафу - 965282,40 грн., 3% річних - 14393,12 грн., в частині інфляційних втрат - залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2015 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" та призначено справу до розгляду.

10.11.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 14.12.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати частково.

Представники прокуратури та позивача 2 заперечили проти вимог апеляційної скарги, просили залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача 1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача 1, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.08.2012 р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Вишгородським районним комунальним підприємством "Вишгородтепломережа" (покупець) було укладено договір № 12/704-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (т.1 а.с.14)

За умовами зазначеного договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.(п.1.1. договору ). Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.( п. 1.2. договору). Продавець передає покупцеві з 01.08.2012 р. по 31.12.2012 р. газ обсягом до 5450, 00 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): липень - 0, серпень - 0, вересень - 0, жовтень - 950,00, листопад - 1700,00, грудень - 2800,00. III квартал - 0, IV квартал - 5 450,00. ( п. 2.1. договору)

Пунктами 5.1, 5.2, 5.5 договору передбачено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України. Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. Загальна сума вартості газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В договорі визначено, що строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 серпня 2012 р. і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення. (п.11.1 договору)

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник на підставі того, що на виконання умов договору НАК "Нафтогаз України" у період жовтень-грудень 2012 р. було передано у власність відповідачу природний газ на загальну суму 5222791,54 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за жовтень від 27.11.2012 р. на суму 697467,13 грн., за листопад від 25.12.2012 р. на суму 1652550,79 грн. та за грудень від 31.12.2012 р. на суму 2872773,62 грн. (т.1 а.с.20-22), однак відповідач за отриманий природний газ повністю розрахувався лише 01.04.2014 р. з порушенням встановлених договором строків оплати.

Задовольняючи позовні вимоги частково, судом першої інстанції прийшов до висновку про те, що прокурор невірно розрахував пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних, оскільки не прийнято до уваги укладання між сторонами договорів взаєморозрахунків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Кодексу унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції 24.12.2012 р. на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2012 № 517 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" між НАК "Нафтогаз України", Вишгородським районним комунальним підприємством "Вишгородтепломережа", Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Головним фінансовим управлінням Київської обласної державної адміністрації та Фінансовим управлінням Вишгородської райдержадміністрації було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 1324/517з (договір 1), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік".(т.2 а.с.41)

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за договором № 12/704-ТЕ-17 від 28.08.2012 р. на суму 833388,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 6 від 27.12.2012 р. (т.2 а.с.43) відповідач перерахував позивачу-2, 833388,00 грн. з призначенням платежу: "погашення заборгованості за спожитий природний газ в 2012р. згідно з договором від 28.08.2012р. № 12/704-ТЕ-17 згідно ПКМУ № 517 від 11.06.2012р. та ст. 23 ЗУ "Про Державний бюджет на 2012р." договір № 1324/517з від 24.12.2012р.".

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" між НАК "Нафтогаз України" 14.02.2014 року, Вишгородським районним комунальним підприємством "Вишгородтепломережа", Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Вишгородської райдержадміністрації та Вишгородською районною державною адміністрацією було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 212/30 (договір 2), предметом якого є організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статей 14, 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". (т.2 а.с.44)

За умовами зазначеного договору сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача за договором № 12/704-ТЕ-17 від 28.08.2012 р. на суму 442742,20 грн.

Платіжним дорученням № 5 від 01.04.2014 р. відповідач перерахував позивачу-2 442742,20 грн. з призначенням платежу: "за природній газ 2012р. по договору від 28.08.2012р. № 12/704-ТЕ-17, згідно до договору № 212/30 від 14.02.2014р.".(т.2 а.с.46)

За умовами пунктів 2, 3, 10 договору 1 та пунктів 2, 3, 11 договору 2 сторони зобов'язалися: не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Пунктом 15 договору 1 та п. 16 договору 2 сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовного предмета спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків № 1324/517 від 24.12.2012 та № 212/30 від 14.02.2014 р., сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий за період, на зобов'язання за яким прокурором було нараховано пеню, штраф, 3 % річних та інфляційні втрати, які є предметом розгляду у даній справі, а відтак для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору № 12/704-ТЕ-17 від 28.08.2012 р., та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

Зазначена правова позиція про відсутність правових підстав для стягнення пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого газу у разі укладення договору про організацію взаєморозрахунків, викладена у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 та від 25.03.2015 р. у справі № 924/1265/13.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки до вказаних протокольних рішень сторонами не було укладено договорів, якими би було внесено зміни до порядку і строків проведення розрахунків за природний газ, отриманий на підставі договору № 12/704-ТЕ-17 від 28.08.2012 р.

Пунктом 7.2 договору № 12/704-ТЕ-17 від 28.08.2012 р. передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору, покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Також, відповідно до п. 9.3 зазначеного договору сторонами обумовлено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором ( строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю в п'ять років.

Перевіривши розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурором не вірно було нараховано пеню за період з 24.12.2012 р. по 29.12.2012 р. на заборгованість за жовтень 2012 р. у сумі 697467,13 грн., оскільки з 24.12.2012 р. порядок і строк проведення розрахунку між сторонами на вказану суму було змінено, та за період з 24.12.2012 р. по 29.12.2012 р. на заборгованість за листопад 2012 р. у сумі 1652550,79 грн., так як з 24.12.2012 р. порядок і строк проведення розрахунку між сторонами було змінено на суму 135920,87 грн., на яку з цієї дати відповідно зменшилась заборгованість відповідача.

Також, слід зазначити, що прокурором під час здійснення розрахунку пені включено в періоди прострочення день фактичної сплати відповідачем суми заборгованості (її часткової оплати), що суперечить роз'ясненням Пленуму Вищого господарського суду України, викладеним в п. 1.9. постанови № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає вірним розрахунок пені, здійснений судом першої інстанції, що в межах заявлених позовних вимог за період з 14.11.2012 р. по 23.12.2012 р. на заборгованість за жовтень 2012 р., за період з 14.12.2012 р. по 10.04.2013 р. на заборгованість за листопад 2012 р. та за період з 14.01.2013 р. по 13.07.2013 р. на заборгованість за грудень 2012 р. з урахуванням часткових проплат, внесених сторонами в порядок і строки проведення розрахунків змін та відповідно вірних дат початку і закінчення періодів прострочення, сума пені становить 233829,81 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2.

Стосовно стягнення штрафу з відповідача на користь позивача 2, на підставі п. 7.2. договору за прострочення понад 30 днів оплати отриманого у жовтні-грудні 2012 р. природного газу 356080,94 грн., нарахованого на заборгованість за отриманий у жовтні-грудні 2012 р. природний газ, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до правової позиції викладеної в Інформаційному листі ВГСУ від 07 квітня 2008 року № 01-8/211 зазначається, що штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій.

Перевіривши розрахунок штрафу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, а тому вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 356080,94 грн. є обґрунтованими, оскільки заборгованість відповідача за отриманий у жовтні 2012 р. природний газ у сумі 697467,13 грн., за отриманий у листопаді 2012 р. природний газ у сумі 1516629,92 грн. та за отриманий у грудні 2012 р. природний газ у сумі 2872773,62 грн. існувала більше ніж 30 днів, що є підставою для застосування штрафу відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу від 28 серпня 2012 року..

Стосовно позовних вимог, щодо нарахування 22377,05 грн. інфляційних втрат, що нараховані за листопад 2012 р. - грудень 2012 р. на заборгованість за жовтень 2012 р. у сумі 697467,13 грн., за період грудень 2012 р. - березень 2013 р. на заборгованість за листопад 2012 р. у сумі 1652550,79 грн. з урахуванням часткових проплат та за період січень 2013 р. - березень 2014 р. на заборгованість за грудень 2012 р. у сумі 2872773,62 з урахуванням часткових проплат та 59123,19 грн. 3% річних, нарахованих за період з 14.11.2012 р. по 29.12.2012 р. на заборгованість за жовтень 2012 р. у сумі 697467,13 грн., за період з 14.12.2012 р. по 11.04.2013 р. на заборгованість за листопад 2012 р. у сумі 1652550,79 грн. з урахуванням часткових проплат, за період з 14.01.2013 р. по 01.04.2014 р. на заборгованість за грудень 2012 р. у сумі 2872773,62 грн. з урахуванням часткових проплат.

Як передбачено ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з вірним розрахунком здійсненим судом першої інстанції за січень-березень 2013 р. на прострочену заборгованість відповідача за листопад 2012 р. та за лютий 2013 р. - січень 2014 р. на прострочену заборгованість відповідача за грудень 2012 р., тому, інфляційні втрати становлять 1643,32 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2.

Відносно позовних вимог про стягнення 3% річних, колегія суддів вважає зазначити на наступне.

Прокурором, що звернувся з позовними вимогами про стягнення в інтересах позивачів під час здійснення розрахунку 3% річних включено в періоди прострочення день фактичної сплати відповідачем суми заборгованості (її часткової оплати), що суперечить роз'ясненням Пленуму Вищого господарського суду України, викладеним в п. 1.9. постанови № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, прокурором неправомірно нараховано 3% річних за період з 24.12.2012 р. по 29.12.2012 р. на заборгованість за жовтень 2012 р. у сумі 697467,13 грн. (з 24.12.2012 р. порядок і строк проведення розрахунку між сторонами на вказану суму було змінено), за період з 24.12.2012 р. по 29.12.2012 р. на заборгованість за листопад 2012 р. у сумі 1652550,79 грн. (з 24.12.2012 р. порядок і строк проведення розрахунку між сторонами було змінено на суму 135920,87 грн., на яку з цієї дати відповідно зменшилась заборгованість відповідача), та з 14.02.2014 р. по 01.04.2014 р. на заборгованість за грудень 2012 р. у сумі 442742,20 грн. (з 14.02.2014 р. порядок і строк проведення розрахунку між сторонами на вказану суму було змінено).

Перевіривши розрахунок 3% річних виконаний судом першої інстанції, колегія суддів , враховуючи період нарахування з 14.11.2012 р. по 23.12.2012 р. на заборгованість за жовтень 2012 р., за період з 14.12.2012 р. по 10.04.2013 р. на заборгованість за листопад 2012 р. та за період з 14.01.2013 р. по 13.02.2014 р. на заборгованість за грудень 2012 р. з урахуванням часткових проплат, внесених сторонами в порядок і строки проведення розрахунків змін та відповідно вірних дат початку і закінчення періодів прострочення, сума 3% річних становить 56691,34 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розмір неустойки у зв'язку з відсутністю у комунального підприємства джерел на покриття збитків у зв'язку із нарахованими штрафними санкціями, оскільки на сьогодні згідно з чинним законодавством відсутній механізм стягнення пені з населення колегія суддів зазначає на наступне.

Пунктом 3 ч.1 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не було надано належних доказів, які б підтверджували наявність виняткових обставин, що є підставою відповідно до положень ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України для реалізації судом права на зменшення розміру штрафних санкцій. Також слід зазначити, що зобов'язання з оплати отриманого у грудні 2012 р. газу відповідачем було виконане з тривалим терміном прострочення, який складає більше року, тому клопотання відповідача правомірно залишено без задоволення.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Київської області від 26.08.2015 у справі № 911/3733/14, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на рішення господарського суду Київської області від 26.08.2015 у справі № 911/3733/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 26.08.2015 у справі № 911/3733/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3733/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко