РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015Справа №910/25360/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/25360/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»;

до комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів

Шевченківського району»;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Скарабей»

про стягнення 20 000,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: Макименко В.О., довіреність № 198 від 17.03.2014р.;

від відповідача: Яковіщук Я.М., довіреність № 70-Д від 21.09.2015р.;

від третьої особи: Кирилюк В.І., директор.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (надалі - позивач) з позовом до комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі - відповідач) про стягнення 20 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при перерахуванні грошових коштів за розпорядженням товариства з обмеженою відповідальністю «Скарабей» позивачем помилково перераховано грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на рахунок неналежного отримувача - комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2015р. порушено провадження у справі № 910/25360/15 та призначено вказану справу до розгляду у судовому засіданні на 05.11.2015р.

03.11.2015р. від представника відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 11.02.2015р. у справі №910/24625/13 накладено арешт на всі рахунки комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», що унеможливлює повернення коштів позивачу. Крім того, у відзиві на позов вказано, що товариство з обмеженою відповідальністю «Скарабей» має заборгованість перед Комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» у розмірі 39 119,04 грн., що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/4598/15-г від 03.06.2015р. та актами звіряння взаєморозрахунків.

Присутнім у судовому засіданні 05.11.2015р. представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на обставини, наведені у відзиві на позовну заяву.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність витребування нових доказів у справі та залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Скарабей».

Крім того, представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2015р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Скарабей», та відкладено розгляд справи на 26.11.2015р., а також продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

10.11.2015р. через канцелярію суду від позивача надійшли витребувані судом докази та додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 26.11.2015р. представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини наведені, у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача позов не визнав.

Присутній у судовому засіданні представник третьої особи подав пояснення по справі, в яких зазначив про те, що кошти в розмірі 20 000,00 грн. дійсно підлягали переказу на рахунок ТОВ «Смачний світ на Колекторній», а не відповідачу.

Крім того, представник третьої особи зазначив про відсутність заборгованості перед відповідачем саме у розмірі 39 119,04 грн.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2010р. між публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (надалі - Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Скарабей» (надалі - Клієнт) було укладено Договір №117/1084478 банківського рахунку, за умовами якого Банк зобов'язується відкрити Клієнту поточний рахунок, приймати і зараховувати на поточний рахунок кошти, виконувати розпорядження про перерахування і видачу сум з поточного рахунку та проводити інші операції відповідно до вказаного договору.

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1068 Цивільного кодексу України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

У відповідності до ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

На виконання умов договору, позивач, за розпорядженням ТОВ «Скарабей», згідно платіжного доручення № 63 від 16.04.2015р. перерахував грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на рахунок неналежного отримувача - комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Листом за вих. № 17 від 17.04.2015р. ТОВ «Скарабей» повідомив, що платіж у сумі 20 000,00 грн. перераховано не на рахунок ТОВ «Смачний світ на Колекторній», а на рахунок відповідача.

Згідно п. 32.3.1. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов'язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу.

У відповідності з вказаною нормою чинного законодавства, позивач 23.04.2015р. повернув кошти в сумі 20 000,00 грн. на рахунок ТОВ «Скарабей», що підтверджується доданим до справи меморіальним ордером № 1.

Відповідно до абзацу 2 п. 32.3.1. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», одночасно банк-порушник зобов'язаний після виявлення помилки негайно повідомити неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів цьому банку протягом трьох робочих днів від дати надходження такого повідомлення.

В силу п. 2.35. Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004р., кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Окрім цього, п. 2.36. вказаної Інструкції передбачено, якщо з вини банку кошти зараховані на рахунок неналежного отримувача, то банк зобов'язаний одразу після виявлення своєї помилки перерахувати ці кошти на рахунок отримувача, якому вони призначалися, але внаслідок помилки банку не були зараховані. У разі невиконання банком цієї вимоги отримувач, якому призначалися кошти, має право в порядку, установленому законодавством України, вимагати від банку-порушника сплати пені в розмірі, визначеному законодавством України. Суму цих коштів банк відображає за рахунками дебіторської заборгованості до часу її відшкодування неналежним отримувачем.

Одночасно банк, який помилково переказав кошти, зобов'язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача повідомлення про помилковий переказ від 17.04.2015р. за № 13716/1067, а також відповідне повідомлення надіслав на адресу АТ «Про Кредит Банк» від 27.04.2015р. за № 13716/1101, який здійснює банківське обслуговування відповідача.

Крім того, 28.08.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 13206/1726, в якій вимагав повернути кошти в розмірі 20 000,00 грн. У відповідь на вказану претензію відповідач листом від 07.09.2015р. за вих. № 02/3895 повідомив про неможливість повернути кошти, у зв'язку із накладенням арешту на всі розрахункові рахунки підприємства Державною виконавчою службою.

Під час розгляду справи представник відповідача не заперечував факт надходження коштів у сумі 20 000,00 грн. на рахунок підприємства, як і третя особа підтвердила отримання коштів від позивача у зазначеній сумі.

Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 20 000,00 грн. безпідставно набутих коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено та підтверджено зібраними у справі доказами, що позивачем, згідно платіжного доручення № 63 від 16.04.2015р. та всупереч розпорядженням ТОВ «Скарабей», було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 20 000,00 грн., однак, будь-яких договірних відносин між позивачем та відповідачем станом на 16.04.2015р. не існувало, доказів протилежного станом на момент вирішення спору - суду надано не було.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що оскільки позивачем було помилково перераховано грошові кошти в сумі 20 000,00 грн., без достатньої правової підстави, натомість відповідачем грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. станом на день вирішення спору не повернуті позивачу, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового, відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій працівників позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса,10/8, ) на користь публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4; ) 20 000,00 грн. - помилково перерахованих коштів. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.12.2015р.

Суддя А.І.Привалов