ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа № 914/2859/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз, м. Львів, вих.№5592/6 від 12.11.2015 року, вх. №01-05/5426/15 від 24.11.2015 року,

на рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2015 року

у справі № 914/2859/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз, м. Львів,

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЛЕВ, м. Львів,

про: коригування вартостіта стягнення збитків в розмірі 41 697,60 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 Ігорівна- представник на підставі довіреності № б/н від 23.02.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_4- представник на підставі довіреності № б/н від 01.01.2015 року;

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 27.10.2015 року у справі №914/2859/15 (суддя Мороз Н.В.) у позовних вимогах Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз, до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЛЕВ, про коригування вартості та стягнення збитків в розмірі 41 697,60 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 27.10.2015 року у справі № 914/2859/15, позивач Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз, м. Львів подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається про те, що дане рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Відповідно до ст.15 Закону України ,,Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обовязковими для виконання службовими особами обєктів що контролюються. Апелянт зазначає, що відмова у залученні в якості третьої особи Державну фінансову інспекцію у Львівській області, на думку апелянта, може вплинути на її права та обовязки. Окрім того, апелянт зазначає про те, що Фінансовою інспекцією у Львівській області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 214 ,,Про окремі заходи щодо забезпечення фінансового контролю за діяльністю субєктів господарювання державного сектору економіки та Програми аудиту на 2015 рік, проводиться державний фінансовий аудит окремих господарських операцій УМГ ,,Львівтрансгаз ПАТ ,,Укртрансгаз в ході якого встановлені порушення законодавства, що відображені в довідці № 7від 18.02.2015 року. Зокрема, фінансовою інспекцією у Львівській області проведено зустрічну звірку ТзОВ ,,Лев щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу якості операцій та розрахунків, зясування їх реальності та повноти відображення в обліку УМГ ,,Львівтрансгаз за період з 25.10.2013 року по 14.01.2015 року, за результатами якої складено довідку від 21.01.2015 року № 16-35/1. Згідно зазначеної Довідки про наслідки зустрічної звірки проведеної ДФІ у Львівській області у ТОВ ,,Лев № 16-35/1 від 21.01.2015 року вбачається, що з грудня 2013 року по грудень 2014 року виконавці послуг (ТОВ ,,Лев та залучені підрозділи УДСО при ГУМВС України) здійснювали роботу на обєктах замовника УМГ ,,Львівтрансгаз в режимі спостереження. В результаті проведення зустрічної звірки ДФІ у Львівській області встановлено, що вартість витрат виїзду наряду охорони на обєкти замовника включених ТзОВ ,,Лев до актів прийому наданих послуг, зокрема, за договором № НОМЕР_1 та оплачених УМГ ,,Львівтрансгаз в період з листопада 2013 року по грудень 2014 року склала 41697,60 грн.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2015 р. у справі № 914/2859/15 та задоволити позов в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2015р. справу № 914/2859/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І. та Желіку М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 08.12.2015 р..

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 08.12.2015 року зявився представник апелянта, подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 08.12.2015 року зявився, проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції від 27.10.2015 року вважає законним та обґрунтованим просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, 25.10.2013р. між позивачем- Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз та відповідачем- Товариством з обмеженою відповідальністю ЛЕВ укладено договір про закупівлю послуги з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію №, відповідно до якого замовник (позивач) доручив, а виконавець (відповідач) прийняв на себе виконання обовязків по наданню послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєктах позивача, а саме: КС Бібрка, що знаходиться за адресою: вул. Глібовецька,6, м. Бібрка, Перемишлянського району, Львівської області; КС Комарно, що знаходиться за адресою: вул. Городоцька, 77, м. Комарно, Городоцького району, Львівської області; ГРС Холодновідка, що знаходиться за адресою: с.Холодновідка, Пустомитівського району, Львівської області, автогараж, що знаходиться за адресою: вул. Глібовецька,6, м. Бібрка, Перемишлянського району, Львівської області. (п.2.1 договору).

Під послугами, які за цим договором виконавець зобовязується надати замовнику, слід розуміти: обслуговування та реагування на спрацювання системи тривожної сигналізації на обєкті (п.3.1 договору).

Згідно п.4.1. договору передбачено, за послуги з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті замовник щомісячно перераховує виконавцю оплату в розмірі згідно розрахунку вартості послуг (додаток №2). Оплата за послуги з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті проводиться щомісячно згідно рахунку протягом 180 днів після підписання акту про надання послуг (п.4.2 договору).

Пунктом 6.1 договору встановлено строк надання послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті: з 01 грудня 2013 р. по 30 листопада 2014 р..

28.11.2014 р. сторонами підписано додаток №4 до договору Додаткову угоду №1 про зміни і доповнення до договору від 25.10.2013 р. №, якою внесено зміни до п.5 основного договору ціна договору, згідно якого ціна договору становить 87206,40 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 14534,40 грн., що є на 20% більша від початкової суми договору № від 25.10.2013р., в п.6.1 договору строк надання послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті: з 01 грудня 2013р. до моменту проведення нової процедури закупівлі і підписання нової угоди (про що виконавця буде повідомлено замовником за пять робочих днів), але не пізніше 11 лютого 2015р. включно. Пункт 7.1 договору - строк дії договору викладено в редакції: строк дії даного договору в частині з надання послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обєкті з 01 грудня 2013р. до моменту проведення нової процедури закупівлі і підписання нової угоди (про що виконавця буде повідомлено замовником за пять робочих днів), але не пізніше 11 лютого 2015р. включно; в частині розрахунків до повного виконання сторонами зобовязань визначених договором.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції на виконання взятих на себе за договором зобовязань відповідачем надано, а позивачем прийнято надані послуги з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на обумовлених обєктах, що підтверджується актами прийому-здачі наданих послуг за період січень-грудень 2014р., підписаними та скріпленими печатками сторін, а позивачем оплачено надані послуги згідно договору від 25.10.2013 р. №, що підтверджується платіжними дорученнями.

Окрім того, як вбачається із розділу 4 ,,Порядок здійснення оплати укладеного між сторонами договору, а саме п.п. 4.3 Замовник не пізніше дводобового терміну після отримання акту про надання послуг, зобовязаний підписати вказаний акт, або надати мотивовану письмову відмову від підписання даного акту. У випадку неповернення Замовником підписаного акту про надання послуг або ненадання мотивованої відмови від підписання даного акту у термін, зазначений в п.4.3 цього Договору, акт про надання послуг вважається таким, що набув юридичної сили, а зобовязання Виконавця вважаються виконаним належним чином, якісно своєчасно та у повному обсязі.

Беручи до уваги вищенаведене та відсутність факту неповернення підписаного акту або мотивованої письмової відмови від підписання даного акту, колегія суддів дійшла висновку що позивач надані йому послуги прийняв без заперечень.

В результаті проведення Державною фінансовою інспекцією у Львівській області державного фінансового аудиту окремих господарських операцій позивача було встановлено факти, що призвели до втрат фінансових результатів. Зокрема, виявлено, що вартість реагування становить 1,19 грн./год..

Так, згідно довідки зазначено, що у вартість технічної охорони 1 поста (1,80 грн./год.) згідно наданих калькуляцій, включено витрати як по спостереженню (0,61 грн./год.), так і витрати по реагуванню (1,19 грн./год.). З 21 обєкту УМГ Львівтрансгаз, на яких згідно угод передбачено надання послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію, ТзОВ ЛЕВ надавав такі послуги власними силами лише по 5 обєктах (КС Кам'янка-Бузька, КС Бібрка, КС Комарно, ГРС Холодновідка, автогараж). Згідно отриманої відповіді від ТзОВ ЛЕВ, фактів реагування ТОВ ЛЕВ на тривожну сигналізацію по зазначених 5 обєктах УМГ Львівтрансгаз в період з грудня 2013р. по грудень 2014р. не було. Отже, виходячи з розміру витрат ТОВ ЛЕВ по реагуванню, які становлять 1,19 грн. за 1 год., УМГ Львівтрансгаз сплачено коштів в сумі 52 тис. грн. за послуги, які фактично ТОВ ЛЕВ не були надані. Згідно рахунків та актів прийому-передачі виконаних послуг з обслуговування та реагування на тривожну сигналізацію на 5ти обєктах УМГ Львівтрансгаз в період з грудня 2013 по грудень 2014 р. сигнали тривоги не надходили, і відповідно, додаткова плата за надану послугу не виставлялась. Таким чином, ТзОВ Лев надано Філії послуги лише по Обслуговуванню та Спостереженню. У довідці аудитором запропоновано позивачу, зокрема, звернутися до ТзОВ ЛЕВ щодо повернення коштів, як таких, що були перераховані за послуги, які фактично не були надані.

25.02.2015р. Держфінінспекція у Львівській області надіслала на адресу УМГ Львівтрансгаз лист №16-15/м/1162 про предявлення обовязкових до виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства.

У звязку з наведеним, позивач звернувся до відповідача з листом №949/31-01 від 03.03.2015р., яким просив здійснити корегування вартості робіт з врахуванням висновків, викладених у довідках Державної фінансової інспекції.

Оскільки вказаний лист був залишений відповідачем без задоволення, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 41697,60 грн.

При вирішенні справи суд першої інстанції підставно виходив з того, що згідно згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України).

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Стороні, якою було заявлено вимогу про стягнення збитків необхідно довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на виконання умов договору відповідач надав позивачу обумовлені договором послуги, які без зауважень були прийняті останнім, що підтверджується відповідними актами прийому-здачі наданих послуг.

Окрім того, колегія суддів зазначає про те, що як вбачається з умов укладеного договору в розрахунку вартості послуг не згадується про складові погодинної оплати (спостереження, реагування і обслуговування), фактичні витрати виконавця, а також про те, що розмір оплати якимось чином залежить від кількості виїздів чи інших методів або факторів роботи.

Колегія суддів зазначає, що в розумінні статей 33, 36 ГПК України, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, яка спричинила шкідливий результат для зобов'язаного контрагента, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Також судом встановлено, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача в якості збитків, отримані останнім від УМГ Львівтрансгаз як оплата наданих за договором послуг, а отже за наявності правової підстави, а тому такі кошти не можуть вважатися збитками. Аналогічної правової позиції дотримується ВГС України у постанові від 06.10.2015р. у справі №922/1471/15.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов Договору, а відтак і наявності складу цивільного правопорушення, що унеможливлює стягнення з відповідача в якості збитків грошових коштів у розмірі 41697,60 грн.

Доводи апелянта про те, що підставою для стягнення збитків з відповідача є довідки та вимога про усунення порушень Державної фінансової інспекції у Львівській області є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно приписів ст. 15 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання позивача на висновки ДФІ у Львівській області, як на підставу для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції підставно визнав неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати. Аналогічної правової позиціїї дотримується ВГС України в постанові від 18.08.2015р. у справі №908/360/15-г.

Так, згідно з пп. 4 п. 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України (затв. Указом Президента України від 23.04.2011р. №499/2011) врегульовано вжиття Держфінінспекцією України відповідно до покладених на неї завдань заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Такі заходи вживаються в установленому порядку Держфінінспекцією України як центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов'язання в межах господарсько-договірних відносин.

З наведеного вбачається, що акт перевірки контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому чинним законодавством порядку, проте за умови існування між сторонами договірних правовідносин не може бути підставою виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами Договору і не можуть їх змінювати, зокрема, як в даному випадку коригувати вартість послуг в сторону їх зменшення.

Колегія суддів також зазначає про те, що обставини встановлені органами фінансового контролю щодо завищення вартості послуг не є преюдиціальними в розумінні ст. 35 ГПК України, а тому не є належними доказами у справі і не можуть братися судом до уваги. Аналогічні правові висновки викладені в постанові ВГС України від 02.10.2013р. у справі №922/1609/13.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач належним чином не обґрунтував свої позовні вимоги, відтак вони спростовуються матеріалами справи і є такими, що не підлягають до задоволення .

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в залученні в якості третьої особи Державну фінансову інспекцію у Львівській області, колегія суддів зазначає про необґрунтованість такого посилання, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції позивачем не було доведено чим саме прийняття рішення по даній справі вплине на права та обовязки Державної фінансової інспекції у Львівській області.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач належним чином не обґрунтував свої позовні вимоги, відтак вони спростовуються матеріалами справи і є такими, що не підлягають до задоволення .

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2015 р. у справі № 914/2859/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз, - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2015 р. у справі № 914/2859/15 залишити без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 14.12.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.