ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.15 Справа № 904/9793/15

За позовом Українсько-Білоруського товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "ЛУКСОР", м. Дніпропетровськ

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення 31 005,46 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача: Біленко М.С., довіреність від 01.04.2015

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Українсько-Білоруське товариство з обмеженою відповідальністю-фірми "ЛУКСОР" (далі-Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі-Відповідач) про стягнення 11 232,57 грн. - пені, 2 098,14 грн. - 3% річних, 18 067,95 грн. - інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу, стягнуту рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2012 по справі №23/5005/1798/2012.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Відповідачем вказаного вище рішення, в зв'язку з чим Позивач нарахував та просить стягнути, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму основного боргу, а також нараховану на суму основного боргу пеню.

В судовому засіданні 01.12.2015 судом оголошувалась перерва до 10.12.2015, згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

09.12.2015 Відповідач подав до господарського суду письмові пояснення по справі, в яких просив зарахувати сплачену суму в розмірі 24 925,50 грн. в рахунок сум, які підлягають стягненню на користь Позивача, а також просив суд розглянути справу за відсутності його представника за наявними матеріалами. Крім того, у вказаних поясненнях Відповідач вказує на те, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат здійснені Позивачем неправильно, а пеня не підлягає задоволенню з огляду на не передбачення її правовідносинами, які склались між сторонами.

10.12.2015 Позивач подав до господарського суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої зменшив заявлені позовні вимоги до суми 31 005,46 грн., з якої: 10 839,07 грн. - пені, 2 098,14 грн. - 3% річних, 18 067,95 грн. - інфляційних втрат. Суд прийняв уточнену позовну заяву до розгляду.

Позивач в судове засідання з'явився, уточнені (зменшені) позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів оплати заборгованості не надав.

В судовому засіданні 10.12.2015 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні докази, заслухавши представника Позивача, господарський суд, -

встановив:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2012 по справі №23/5005/1798/2012 (суддя Бєлік В.Г.) за позовом Українсько - Білоруського Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛУКСОР" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 23 316,00 грн., позов задоволено, стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Українсько - Білоруського Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛУКСОР" 23 316,00 грн. - основного боргу, 1 609,50 грн. - судового збору (а.с.20-22).

06.04.2012 на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2012 видано наказ.

Загальна сума основного боргу по справі №23/5005/1798/2012 згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2012 склала суму у розмірі 24925,50 грн.

Вказане вище рішення суду першої інстанції, винесено з підстав існування між сторонами договірних відносин у спрощеній формі, а саме поставки товару на підставі видаткової накладної №РН-0000279 від 14.10.2011 та не сплати Відповідачем за поставлений товар.

Як вказує Позивач в своїй позовній заяві, з моменту винесення рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2012, по справі №23/5005/1798/2012 та видачі наказу на примусове виконання 23/5005/1798/2012 по момент подачі даного позову, заборгованість Відповідачем не сплачена та становить 24 925,50 грн.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача 3% річних за період з 25.10.2012 по 24.10.2015 в сумі 2 098,44 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2013 року по вересень 2015 року включно в сумі 18 067,95 грн., які нараховані на суму основного боргу, стягнуту рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2012 по справі №23/5005/1798/2012, а саме на суму 23 316,00 грн.

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача на свою користь пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, розраховану за період з 06.11.14 по 24.10.15 в сумі 10 839,07 грн.

Станом на дату звернення Позивача з позовом до суду Відповідачем заборгованість яка стягнута рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2012 по справі №23/5005/1798/2012 не сплачена, доказів з цього приводу сторонами суду не надано.

Розглянувши заявлені позовні вимоги господарський суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу.

У ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з вимог ст. 625 ЦК України випливає обов'язок боржника, відшкодувати кредитору, спричинені інфляцією збитки з нарахованими процентами річних за прострочку виконання грошового зобов'язання, при цьому Позивач вірно взяв до уваги той факт, що вищевказані положення ст. 625 Цивільного кодексу України застосовуються виключно щодо вимог кредитора до боржника щодо сплати саме суми основного боргу.

Враховуючи, що Позивачем доведено шляхом надання належних доказів, що Відповідачем допущено порушення строків оплати заборгованості, яку присуджено до стягнення рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2012 по справі №23/5005/1798/2012, перевіривши вказаний розрахунок, період його нарахування Позивачем з урахуванням вказанго вище рішення першої інстанції, суд вважає за необхідне зауважити, що 3% річних в сумі 2 098,44 грн та інфляційні втрати в сумі 18 067,95 грн. розраховані Позивачем вірно та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача пені в розмірі 10 839,07 грн за період з 06.11.2014 по 24.10.2015 необхідне зауважити наступне.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Статтею 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Позивач посилаючись на ст. 231 Господарського кодексу України" просить суд стягнути з Відповідача пеню.

Розглядаючи ці вимоги, колегія суддів не може погодитись з останніми з огляду на наступне.

За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на те, правовідносинами, які виникли між сторонами не передбачено умов забезпечення виконання зобов'язання у вигляді обов'язку сплати неустойки, позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно посилань Відповідача на оплату заборгованості в розмірі 24 925,50 грн. в повному обсязі згідно відповідної квитанції, що на його думку свідчить про необґрунтованість позовних вимог, то з цими твердженнями погодитись не можна з огляду на те, що таку оплату Відповідачем здійснено 21.10.2015, а виконавчою службою перераховано лише 26.10.2015, тоді як розрахунок заявлених позовних вимог Позивачем здійснено до 24.10.2015, тобто до дати зарахування суми на його рахунок, на яку здійснюється відповідне нарахування.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 35, 36, 43-45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Українсько-Білоруського товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "ЛУКСОР" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова, 15-Б, ) 2 098,44 грн. - 3% річних, 18 067,95 грн. - інфляційних втрат, 792,20 грн. - судового збору.

Видати наказ.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.12.2015.

Суддя А.Є. Соловйова