ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа № 914/2796/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л..

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ № 14/2-1425 від 09.11.2015 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2015 року

у справі № 914/2796/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Енергія-Новояворівськ, м. Новояворівськ Львівської області

про стягнення 2 709 067,21 грн.

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_2-предсатвник;

від відповідача: ОСОБА_3- представник

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2015р. у звязку із перебуванням у відпустці судді Данко Л.С., внесено зміни у склад судової колегії у справі №914/2796/15 та сформовано її у наступному складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Кузь В.Л., Орищин Г.В.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.11.2015р. у справі №914/2796/15 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 10.11.2015р.) (суддя Чорній Л.З,) позовні вимоги задоволено частково; стягнено з ТОВ Науково-виробниче підприємство Енергія-Новояворівськ на користь ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України 676 512,73 грн. пені, 318 535,95 грн. 3% річних, 919 768,70 грн. інфляційних втрат та 51 826,60 грн. судового збору, розстрочено виконання рішення суду на шість місяців; в решті позовних вимог відмовилено.

ПАТ НАК Нафтогаз України» подано апеляційну скаргу № 14/2-1425 від 09.11.15 р., в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 676 512,73грн. пені та відстрочки виконання рішення, прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з відповідача на користь позивача 676 512,73грн. пені, а також відмовити у задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення; в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки повинен був об»єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін (а не лише відповідача), причини неналежного виконання або невиконання зобов»язання, невідповідності розміру нарахованої пені наслідкам порушення.. Оскільки виняткові обставини у відповідача відсутні, скаржник вважає, що суд не мав права зменшувати розмір нарахованої неустойки.

Скаржник посилається також на те, що внаслідок та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Загальна сума заявлених до стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних не компенсує повністю збитків від сплати відсотків за комерційними кредитами.

Також скаржник зазначає, що здійснюючи покладене державою завдання з забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом, компанія діє у жорстких рамках затверджених тарифів на закупівлю та постачання природного газу споживачам.

Окрім того, скаржник посилається на те, що позивач не має фінансової можливості розстрочувати та/або відстрочувати виконання зобов»язань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є досить важким. Враховуючи важкий фінансовий стан позивача, а також інфляційній процеси, що відбуваються у державі, задоволення клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення є неможливим і недоцільним.

ТОВ Науково-виробниче підприємство Енергія-Новояворівськ у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін в судових засіданнях підтримали доводи та заперечення викладені в апеляційній скарзі та відзиві.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 28 грудня 2012 року між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) та ТОВ НВП Енергія-Новояворівськ (відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2846-ТЕ-21 (договір), відповідно до умов якого позивач передав у власність відповідачу протягом січня -грудня 2013 року природний газ у обсязі 43300,565 тис. м3 на загальну суму 56 689 099,69 грн. (а.с.19-25), що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (а.с.26-37).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем (відповідачем) виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно із п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1. договору, покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, у відповідності до п.7.2. договору, оскільки відповідач взяті на себе зобовязання по оплаті поставленого газу виконав з значним порушенням встановленого договором строку виконання, за порушення строків виконання грошового зобовязання за договором позивачем було здійснено нарахування пені, сума якої згідно розрахунку позивача становить 1 384 086,66грн..

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобовязання позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 325 702,53грн. та інфляційні втрати в сумі 999 278,03грн..(а.с.9-18).

Пунктом 9.3. договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивача із позовними вимогами про стягнення 1 384 086,66грн. пені, 3% річних у розмірі 325 702,53г. та збитків внаслідок інфляції у розмірі 999 278,03грн.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобовязання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалось вище відповідач взяті на себе зобовязання по оплаті поставленого газу виконав з значним порушенням встановленого договором строку виконання.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі закону та договору.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1. договору, покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок штрафних санкцій, заявлених до стягнення, судом першої інстанції правомірно встановлено, що вимога позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних підлягає до задоволення в розмірі 1 353 025,46 грн. пені, 318 535,95 грн. 3% річних та 919 768,70 грн. інфляційних втрат (враховуючи контррозрахунок штрафних санкцій здійснений відповідачем).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано клопотання від 25.08.15 р. та 05.10.15 р. відповідно до яких останній просить суд зменшити розмір стягнення з відповідача пені на 60%. (а.с.57-59, 90-94). Вказані клопотання обґрунтовуює тим, що додаткові збитки для товариства призведуть до суттєвого фінансового навантаження на підприємство, що в свою чергу негативно вплине на розвиток системи теплопостачання вцілому та технічного стану мереж зокрема. Крім того, відповідач надає послуги не тільки населенню, а й релігійним організаціям, закладам культури та охорони здоров'я, дитячим садкам та іншим бюджетним підприємствам й установам. Також просить суд взяти до уваги те, що відповідач погасив заборгованість в добровільному порядку, що свідчить про відсутність умислу з боку товариства щодо невиконання умов договору, оскільки невиконання зобовязань з боку відповідача виникло з об'єктивних причин, пов'язаних з важким фінансовим становищем боржника.

В силу частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 1 статті 233 цього ж Кодексу закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 83 ГПК України надано господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Крім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 зазначено, що положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені) господарський суд першої інстанції прийняв до уваги ступінь виконання основного зобовязання (заборгованість відповідачем погашена 20 листопада 2014 року),, важливість збереження господарської діяльності відповідача, як підприємства, а також обставини наявності заборгованості населення й інших споживачів газу перед відповідачем за спожиті комунальні послуги. Так, згідно даних, наданих відповідачем суду за грудень 2013року дебіторська заборгованість споживачів за надані послуги теплопостачання становила - 4 245 209,82 грн., а за серпень 2015року- 2 687 387,09 грн. Також, суд врахував те, що ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України як державне підприємство є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Крім цього, однією з причин несвоєчасних розрахунків за спожитий природний газ є наявність різниці у тарифах на теплову енергію та її несвоєчасне відшкодування з боку держави та майновий стан відповідача.

Судова колегія вважає, що майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальна значущість підприємств мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив всі істотні для справи обставини, правильно застосуваав ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України та прийшов до вірного висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення стягнутої суми пені на 50 %, тобто до 676 512,73 грн.

Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань, з урахуванням зменшення пені, становить 676 512,73 грн.- пені, 318 535,95 грн. 3% річних та 919 768,70 грн. інфляційних втрат, що разом становить 1 914 817,38 грн.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на 8 місяців судова колегія зазначає наступне.

Згідно із ст.124 Конституції Україні, судові рішення є обов»язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов»язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи.

Згідно із Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно із вимогами ст.121 ГПК України до заяви мають бути додані, зокрема, докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві, зокрема, неможливості чи утруднення виконання рішення суду.

Окрім того, відповідно до положень Закону України "Про теплопостачання", "Правил користування тепловою енергією", які затверджені Постановою КМУ №1198 від 03.10.2007 року, на теплопостачальні організації покладено обовязок безперебійно постачати теплову енергію споживачам протягом опалювального сезону, а у зв'язку із неплатоспроможністю більшості споживачів теплової енергії, а особливо фізичних осіб, відсутністю коштів, підприємство боржника буде позбавлене можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котелень і теплових пунктів.

Як вбачається із матеріалів справи заявник, відповідач у справі, не ухиляється від сплати коштів, що присуджені до стягнення рішеннями судів, а проводить сплату своїх боргових зобов»язань по мірі наявності коштів.

З огляду на подані заявником документи: копію балансів підриємства за 2014р. та 2015р., Звіти про фінансові результати підприємства за 2012, 2013, 2014, 2015 роки, Звіти по проводках за січень 2014р.-липень 2015 року, виходячи з правових позицій, викладених Конституційним Судом України у рішенні від 26.06.2013 року, Вищим господарським судом України у постанові №9 від 17 жовтня 2012 року та враховуючи те, що у відповідача існують обставини щодо винятковості фінансової та господарської ситуації, пов'язаної з неможливістю негайного виконання рішення, і відстрочка виконання рішення дозволить підприємству провести реальну оплату боргу без знищення підприємства, як такого (з врахуванням сплати боржником основного боргу в повному обсязі), суд першої інстанції правомірно дійшов висновку частково задоволити заяву підприємства відповідача та відстрочити виконання рішення суду на 6 місяців.

Визначаючи термін відстрочення виконання рішення, судова колегія бере до уваги інтереси стягувача, подані обома сторонами докази і наведені аргументи щодо поточного фінансового стану боржника та доводи заявника про можливість його покращення, охоронюване законом право стягувача на ефективний судовий захист, а також матеріальні інтереси обох сторін.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про існування реальних обставин, які ускладнюють виконання рішення у справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного зменшення судом розміру пені на 50%, не заслуговують на увагу, оскільки таке право передбачено статтею 83 ГПК України та можливість такого зменшення обгрунтовано в рішенні суду. Також, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що, порушуючи зобов»язання з виплати суми боргу відповідач унеможливлює нормальне функціонування позивача, судовою колегією не береться до уваги, зважаючи на те, що відстрочка виконання рішення зробить реальною можливість отримання боргу позивачем та сприятиме можливості продовження господарської діяльності заявнику.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2015р. у справі №914/2796/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити у господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.12.2015р..

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.