КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа№ 910/16675/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Ніорадзе О.М. дов. б/н від 09.03.15,

відповідача Ковальов В.М. - дов. №36 від 28.01.15.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

позивача ПрАТ АГРО-СОЮЗ

на Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.15

у справі № 910/16675/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом ПрАТ АГРО-СОЮЗ
до відповідача ПАТ АБ УКРГАЗБАНК

про внесення змін до Кредитного Договору №4/13/к

від 23.04.13.

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 позивач ПрАТ АГРО-СОЮЗ звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ПАТ АБ УКРГАЗБАНК, за яким просив внести зміни до Кредитного договору від 23.04.2013 № 4/13/к шляхом виключення пунктів 3.11 та 3.12, які надають право банку списувати на його користь з поточних рахунків позичальника кошти у разі невиконання останнім зобов`язань, а також викласти п. 1.3.2 у такій редакції: п: 1.3.2. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у термін до 22 лютого 2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 № 910/16675/15 у задоволенні позову відмовлено повністю, як заявленого необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПрАТ АГРО-СОЮЗ звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 № 910/16675/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою КАГС від 28.09.2015 № 910/16675/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.). та призначено судове засідання.

Відповідач у Відзиві, поданому через канцелярію КАГС 23.11.2015, просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2015 № 910/16675/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 30.11.2015, у зв`язку з переформуванням колегій суддів Київського апеляційного господарського суду, склад колегії суддів було змінено, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Рудченко С.Г., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 30.11.2015 № 910/16675/15 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Рудченко С.Г., Яковлєв М.Л..

У зв`язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз`яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, права та обов`язки згідно ст. 22 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПрАТ АГРО-СОЮЗ залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ПАТ АБ УКРГАЗБАНК та ПАТ АГРО-СОЮЗ було укладено Кредитний договір від 23.04.2013 № 4/13/к про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії, а також Договори про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 05.11.2013 № 1 та від 31.03.2014 № 2 (далі Кредитний договір), у відповідності до предмета якого банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію (далі кредит) з загальним лімітом в сумі 21500000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у межах строку кредитування з 23.04.2013 по 30.03.2014 у розмірі 16,5 % річних, а в межах строку кредитування з 31.03.2014 по 22.02.2015 у розмірі 22 % річних (п. 1.1 Кредитного договору).

Згідно з підпунктом 1.3.1 Кредитного договору кредитна лінія відкривається з 23 квітня 2013 року по 22 лютого 2015 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний провернути кредит у повному обсязі у термін до 22 лютого 2015 року (підпункт 1.3.2 Кредитного договору).

Як вбачається з пункту 3.11 Кредитного договору, з підписанням цього договору позичальник надає банку доручення здійснювати договірне списання коштів з поточних рахунків позичальника в національній та іноземній валютах, банківських металах, а саме: у разі невиконання позичальником зобов`язань списувати на користь банку з поточних рахунків позичальника у ПАТ АБ УКРГАЗБАНК та будь-яких інших поточних рахунків у національній та іноземній валютах, банківських металах, що будуть відкриті позичальником в ПАТ АБ УКРГАЗБАНК, будь-яку заборгованість позичальника перед банком, що виникла відповідно до умов цього договору, у тому числі комісій, процентів, суму заборгованості по кредиту, суми пені, штрафів, всіх видатків понесених банком під час виконання умов договору та/або інших договорів про надання банківських послуг, згідно з їх умовами.

Відповідно до п. 3.12 Кредитного договору, у разі відсутності або недостатності коштів на поточному рахунку позичальника у національній валюті, позичальник доручає банку від імені та за рахунок позичальника здійснити списання коштів з поточних рахунків позичальника в іноземних валютах, відкритих у ПАТ АБ УКРГАЗБАНК, або з інших рахунків позичальника у сумі еквівалентній сумі заборгованості позичальника за цим договором, по комерційному (поточному) курсу на день проведення операції та сумі комісії за здійснення операції продажу іноземної валюти, здійснити продаж списаної іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України та/або міжнародних валютних ринках за поточним (комерційним) курсом на день здійснення продажу з коштів, отриманих від продажу іноземної валюти, утримати комісію за тарифами банку, передбаченими договором банківського(их) рахунку(ів) № 1074 в іноземній валюті(ах) від 06.09.2011, або іншими договорами банківських рахунків, укладеними позивальником з банком; здійснити операції продажу та отриманий гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти в національній валюті України за мінусом суми комісії перерахувати на поточний рахунок позичальника у національній валюті, відкритий у ПАТ АБ УКРГАЗБАНК.

Позичальник доручає банку за здійснення операції з продажу валюти списати кошти в еквіваленті суми комісії банку за здійснення відповідної операції з поточних рахунків позичальника в банку, відкритого відповідно до Договору банківського рахунку від 06.09.2011 № 1074, укладеного з банком.

ПрАТ АГРО-СОЮЗ , посилаючись на приписи ч. 3 ст. 1066 та ст. 1074 ЦК України, стверджував, що умови, передбачені пунктами 3.11 та 3.12 Кредитного договору, обмежують право позивача на вільне розпорядження своїми коштами, у той час, коли наведені норми матеріального права забороняють банкам визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта. Таким чином, позивачем заявлена вимога про внесення змін до Кредитного договору шляхом укладення Додаткової угоди про виключення пунктів 3.11 та 3.12 Кредитного договору.

Крім того, позивачем заявлена вимога про внесення змін до Кредитного договору шляхом викладення підпункту 1.3.2 кредитного договору у такій редакції: 1.3.2. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у термін по 22 лютого 2016 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на сході України позичальник надав до Збройних Сил України самоскид КАМАЗ 6511 із державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2000 року випуску у придатному технічному стані, а також позивач періодично перераховував грошові кошти в якості гуманітарної допомоги. На підтвердження наведених обставин позивачем надано суду першої інстанції засвідчені копії списку машин та водіїв, відібраних для військової частини, Довідки про прийом машини до Збройних Сил України від 10.08.2014 та Платіжного доручення від 21.11.2014 № 4121. Враховуючи наведені обставини позивач стверджує, що він не міг передбачити виникнення військових дій на території України під час укладення Кредитного договору, а також не міг передбачити, що машини, які належать позивачеві на праві власності та використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності, можуть бути вилучені для потреб Збройних сил України. Тобто, позивач в момент укладення Кредитного договору виходив із того, що така зміна обставин не настане. Крім того, позивач стверджував, що мобілізація техніки призвела до неможливості здійснення позивачем господарської діяльності в обсягах, які були ним заплановані в момент укладення Кредитного договору, і, як наслідок, суттєво зменшився прибуток. Зміна обставин зумовлена причинами які позивач не міг і не може усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися. Виконання Кредитного договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б позивача того, на що він розраховував при укладенні Кредитного договору. Отже, на думку позивача, до підпункту 1.3.2 Кредитного договору слід внести зміни, оскільки із суті Кредитного договору не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Відповідач ПАТ АБ «Укргазбанк», заперечуючи позовні вимоги, наголошував на тому, що спірні пункти Кредитного договору не носять односторонній характер, позивач, підписуючи Кредитний договір, власноруч надав доручення банку здійснювати договірне списання коштів зі своїх рахунків (п. 3.11) та погодив механізм договірного списання заборгованості за кредитом (п. 3.12). ПАТ АБ УКРГАЗБАНК не обмежує прав клієнта, використовує своє право на договірне списання, яке передбачено як Кредитним договором, так і законом, що повністю відповідає вимогам статей 1066,1071 ЦК України.

Щодо внесення змін до п. 1.3.2 Кредитного договору відповідач зазначив, що передача автомобіля не зупиняє господарську діяльність позивача, а також останній не довів, що проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях впливає на господарську діяльність ПАТ АГРО-СОЮЗ, у той час, коли виробничі потужності позивача знаходяться в Дніпропетровській області. Крім того, відповідач стверджував, що пролонгація строку користування кредитом буде підставою для припинення договору поруки, укладеного із фізичною особою, оскільки збільшиться відповідальність останньої.

Крім того, відповідач щодо скрутного фінансового становища позивача зазначив, що останній не надав жодного доказу перерахування грошових коштів в якості гуманітарної допомоги. При цьому, благодійна діяльність в Україні є добровільною, позивач мав і має повну свободу волі при прийнятті рішення про надання допомоги.

Суд першої інстанції, виходячи з вищевикладених обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Укладений між сторонами договір є кредитним договором із елементом договору доручення.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (ч. 1 ст. 1000 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналогічні положення закріплені у ч. 4 ст. 179 ГК України.

Так, розглядаючи спір щодо виключення з Кредитного договору пунктів 3.11 та 3.12 судом першої інстанції взято до уваги і таке.

У відповідності до ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як встановлено вище, сторонами спору укладено Кредитний договір, за умовами якого (п.п. 3.11 та 3.12) позивач доручив відповідачеві здійснювати договірне списання грошових коштів з поточних рахунків позичальника, у разі порушення останнім грошових зобов`язань за Кредитним договором.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог, посилається на приписи ч. 3 ст. 1066 ЦК України та ст. 1074 ЦК України, якими встановлено таке.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066 ЦК України).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України).

Виходячи з аналізу наведених норм права, місцевий господарський суд дійшов виснвоку, що банк на власний розсуд, окрім як за рішенням суду та випадків, встановлених законом, не має права будь-яким чином втручатися у користування клієнтом його грошовими коштами.

При цьому, ч. 2 ст. 1071 ЦК України унормовано, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, відповідно до якої платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Поняття договірного списання визначено у пункті 1.38 статті 1 Закону України Про платіжні системи та переказ грошей в Україні, а саме, це списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Пунктом 26.4 ст. 26 названого Закону передбачено, що у разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий банк платника, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Як вбачається з пункту 6.1. Інструкції Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (далі Інструкція), банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм чинного законодавства України, сторони мають право передбачити, у тому числі, й у кредитному договорі договірне списання грошових коштів зі своїх рахунків на користь банку, який є кредитором позичальника за Кредитним договором.

Таке застереження сторонами передбачено у спірних пунктах 3.11 та 3.12 Кредитного договору. Відтак, списання банком грошових коштів, які перебувають на поточних рахунках відповідача, здійснюється відповідачем не на власний розсуд, а на підставі волевиявлення позивача у вигляді доручення, яке відобразилося у спірних пунктах 3.11 та 3.12 Кредитного договору.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, підсумовуючи наведені обставини справи і норми права, дійшов таких висновків: по-перше, банк здійснює списання грошових коштів з рахунків позивача не на власний розсуд, таке право надано позивачем відповідачеві пунктами 3.11 та 3.12 Кредитного договору; доказів вчинення спірного правочину під будь-яким впливом, який згідно із чинним законодавством тягне за собою визнання договору недійсним, сторонами спору суду не надано; по-друге, за спірними умовами договору банк має право на списання коштів позивача лише за умови порушення останнім грошових зобов`язань за Кредитним договором, тобто дії банку з безакцептного списання коштів позивача перебувають у прямій залежності від виконання позивачем його зобов`язань за кредитним договором, позивач має можливість своїм належним виконанням кредитного договору уникнути безакцептного списання банком коштів; по-третє, умови Кредитного договору, які закріплені у пунктах 3.11 та 3.12, не порушують норм чинного законодавства України.

Відтак, судом першої інстанції встановлено, що позовна вимога про внесення змін до Кредитного договору від 23.04.2013 № 4/13/к шляхом виключення пунктів 3.11 та 3.12 та зобов`язання відповідача підписати відповідний договір задоволенню не підлягає.

Щодо іншої позовної вимоги, в частині внесення змін до підпунктів 1.3.2 Кредитного договору у такій редакції: 1.3.2. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі у термін по 22 лютого 2016 року, місцевий господарський суд виходив з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 651 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч. 4 названої статті).

Як зазначалося вище, позивач пов`язує необхідність у відстроченні терміну повернення кредиту зі зменшенням його прибутку у зв`язку з вилученням транспортного засобу позичальника, який використовувався у його господарській діяльності, для потреб Збройних сил України.

Позивач стверджував, що не міг передбачити виникнення військових дій на території України, а також не міг передбачити, що транспортний засіб, який належить позивачеві на праві приватної власності та використовуються останнім для здійснення господарської діяльності, можуть бути вилучені для потреб Збройних сил України. Тобто, як зазначено позивачем, він в момент укладення Кредитного договору виходив із того, що така зміна обставин не настане.

Місцевим господарським судом зазначено, при укладенні сторонами Кредитного договору від 23.04.2013 № 4/13к, сторони не могли передбачити настання антитерористичної операції, однак позивачем жодним чином не доведено суду того факту, що, по-перше, ПАТ АГРО-СОЮЗ здійснює свою господарську діяльність лише за рахунок вилученого транспортного засобу; по-друге, фінансові результати позивача залежать від вказаного транспорту; по-третє, різницю фінансових результатів позичальника до і після вилучення зазначеного рухомого майна.

Враховуючи наведене, за висновком суду першої інстанції, позивачем не доведено суду належним чином те, що та обставина, яка полягає у проведенні антитерористичної операції, будь-яким чином впливає на правовідносини сторін спору, які ґрунтуються на Кредитному договорі.

У той же час, враховано і той факт, що місцезнаходження позивача (52511, Дніпропетровська обл., Синельниківський район, село Майське, провулок Радгоспний, будинок 5), не входить до зони проведення антитерористичної операції.

Таким чином, перші дві складові, які безумовно повинні бути наявні для внесення змін до договору, відсутні.

Крім того, з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 651 ЦК України, судом першої інстанції відзначено і те, що виходячи зі змісту Кредитного договору, позивач при укладенні договору розраховував на отримання від відповідача кредиту і доказів не отримання позивачем цих коштів суду не надано. Наведене свідчить про те, що позивач досяг тієї мети, на яку останній розраховував при укладенні договору.

Місцевим господарським судом звернуто увагу, що сторонами, на момент вирішення даного спору по суті, вже двічі продовжувався термін повернення відповідачем кредиту, а саме: з 22 жовтня 2013 року до 22 лютого 2014 року і до 22 лютого 2015 року. Тобто, у даному випадку позовна вимога про відстрочення терміну повернення кредиту до 22 лютого 2016 року позбавляє саме відповідача того, на що останній розраховував при укладенні договору, а саме повернення кредиту із відповідними відсотками за його користування.

Таким чином, третя складова, яка безумовно повинна бути наявна для внесення змін договору також відсутня.

Щодо четвертої складової судом першої інстанції зазначено, що, як зазначалося вище, позивачем не доведено того факту, що настання антитерористичної операції та вилучення у ПАТ АГРО-СОЮЗ транспортного засобу будь-якимось чином вплинуло на фінансові результати останнього.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 651, 652 ЦК України викладена у Постановах Вищого господарського суду України від 09.02.2015 № 4/396, від 06.08.2015 № 910/635/15-г.

Водночас слід звернути увагу на те, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про про безпідставність і недоведеність позовних вимог, а тому вимоги ПАТ АГРО-СОЮЗ є такими, що задоволенню не підлягають.

ПАТ АГРО-СОЮЗ у доводах апеляційного оскарження, посилаючись на ст.ст. 1074, 1066 ЦК України, наголошує на тому, що чинне законодавство забороняє банкам визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта. Проте, за ствердженнями позивача, п. 3.11, п. 3.12 Кредитного договору визначають напрями використання грошових коштів, що надходять на рахунки товариства, відкриті в банку. Серед іншого, скаржник звертає увагу і на те, що він не міг передбачити виникнення військових дій на території України, як і не міг передбачити, те, що машини, які належать йому, можуть бути вилучені для потреб Збройних сил України, що призвело до неможливості здійснення позивачем його господарської діяльності в обсягах, які були ним заплановані на момент укладення Кредитного договору та як наслідок до значного зменшення прибутку.

ПАТ АБ УКРГАЗБАНК, заперечуючи наведені доводи апеляційного оскарження, наголошує на тому, що вони не заслуговують на увагу, оскільки підписуючи Кредитний договір, позивач власноруч надав доручення банку здійснювати договірне списання коштів зі своїх рахунків (п. 3.11) та погодив механізм договірного списання заборгованості за кредитом (п. 3.12). ПАТ АБ УКРГАЗБАНК не обмежує прав клієнта, використовує своє право на договірне списання, яке передбачено як Кредитним договором, так і законом, що повністю відповідає вимогам статей 1066, 1071 ЦК України. Банк наголошує, що сторони були вільними при украдені Кредитного договору, в належній формі без заперечень та зауважень досягнули всіх істотних умов договору. Також, під час судового засідання від 10.12.2015 представником банку було відзначено і те, що недоречними є посилання позивача на військові дії в зоні проведення АТО на території України, як на підставу задоволення позовних вимог, оскільки обставини форс-мажору можуть посвідчуватися лише Сертифікатом ТПП, якого позивачем суду не надано.

Взявши до уваги доводи та заперечення обох сторін, розглянувши матеріали справи, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження позивача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, яким вже надана належна правова оцінка вище.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПАТ АГРО-СОЮЗ є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача ПАТ АГРО-СОЮЗ залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2015 № 910/16675/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 № 910/16675/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 № 910/16675/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/16675/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді С.Г. Рудченко

М.Л. Яковлєв