ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р.Справа № 922/5537/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Національної академії Національної гвардії України, м. Харків, 3-а особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Харківській області, м. Харків
до Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин", м. Харків
про визнання недійсною частини договору та стягнення коштів в сумі 19333,33 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №1/2134 від 19.11.2014р.;

відповідача - ОСОБА_3, довіреність №659 від 17.08.2015р.

3-ої особи - ОСОБА_4, довіреність №25-26/22 від 06.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Національна академія Національної гвардії України (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" про визнання недійсним п. 3.1 договору поставки №875 від 09.12.2014р. в частині включення до ціни договору ПДВ 20% в розмірі 19333,33 грн. та стягнення з відповідача суми сплаченого ПДВ у розмірі 19333,33 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, зокрема на те, що Державною фінансовою інспекцією в Харківській області було проведено перевірку фінансово - господарської діяльності позивача за результатами якої було виявлено порушення Податкового кодексу України, а саме: виявлено завищення касових та фактичних видатків за загальним фондом на суму 19333,33 грн. Позивач також зазначає, що включення до ціни договору 20% ПДВ в розмірі 19333,33 грн. є порушенням пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, оскільки на період проведення антитерористичної операції від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України товарів групи 93 УКТ ЗЕД, а саме: НОМЕР_1 (магазини та їх частини) та НОМЕР_2 (кулемети), які поставлялись відповідачем за спірним договором, а тому п. 3.1 договору поставки №875 від 09.12.2014р. в частині включення до ціни договору ПДВ 20% в розмірі 19333,33 грн. має бути визнано недійсним, оскільки він суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору та сплачені кошти в розмірі 19333,33 грн. мають бути повернуті позивачу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20 жовтня 2015 року о 12:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Відповідач 13.10.2015р. надав відзив на позовну заяву (вх. №41404), який судом долучено до матеріалів справи. У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та зазначає, що наявність будь-яких податкових пільг, що передбачені законодавством України, не вимагає будь-якого коригування кінцевої вартості товару (робіт, послуг); будь-які процедури щодо зміни вартості товарів (робіт, послуг), які зазначені у відповідному договорі, повинні відповідати вимогам ст. 632 ЦК України, а саме ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін та зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Відповідач не займається ввезенням на митну територію України та подальшим постачанням на митній території імпортних готових магазинів на 50 патронів до кулемета НСВТ - 12,7; сплачена частина податку на додану вартість є безпосередніми витратами підприємства відповідача. Режим звільнення від оподаткування ПДВ, як ввезених так і виготовлених на митній території України товарів, поширюються лише при постачанні вказаних товарів для цілей АТО. До того ж не підтверджується кваліфікація магазинів, що поставлялись відповідачем у товарній підкатегорії НОМЕР_1 згідно УКТ ЗЕД, як це імперативно передбачено приписами Податкового кодексу України, на які посилається позивач в якості нормативного обгрунтування позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року розгляд справи відкладено на 04 листопада 2015 р. о 11:30 год.

Ухвалою господарського суду від 04 листопада 2015 року розгляд справи відкладено на 18 листопада 2015 р. о 11:30 год.

18 листопада 2015 року позивач через канцелярію суду надав клопотання (вх. №46470) в якому просив суд залучити до участі у справі Державну фінансову інспекцію в Харківській області, в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 листопада 2015 року залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державну фінансову інспекцію в Харківській області, продовжено строк розгляду спору поза межами двох місячного строку на 15 днів та розгляд справи відкладено на 08 грудня 2015 р. о 10:00 год.

07 грудня 2015 року 3-я особа через канцелярію суду надала письмові пояснення (вх. №48942), які судом долучені до матеріалів справи.

У наданих письмових поясненнях та в судовому засіданні 3-я особа підтримує правову позицію позивача, викладену у позовній заяві, вважає що позивач на період проведення АТО звільняється від оподаткування податком на додану вартість товарів, що були поставлені за договором поставки №875 від 09.12.2014р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилаючись на те, що пункт 32 розділу ХХ Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування продукції оборонного призначення" №1658-VII від 02.09.2014р. не застосовується до даних правовідносин, оскільки відповідач не ввозив на територію України зазначений товар, а саме магазини на 50 патронів до кулемета НСВТ - 12,7 та виробляє зазначений товар на підприємстві. Також відповідач звертає увагу на те, що у п.1.1. Договору поставки №875 від 09.12.2014р. зазначено класифікацію товару КЕКВ 2260, ДК 016-2010 код 25.91.1. та зазначений предмет договору не класифікується за категорія групи 93 УТК ЗЕД - НОМЕР_1 (магазини та їх частини) та НОМЕР_2 (кулемети), як зазначає позивач у позовній заяві.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

09 грудня 2014 року між Національною академією Національної гвардії України (Замовник) та Державним підприємством "Харківський завод спеціальних машин" (Виконавець) було укладено Договір поставки №875 (Договір).

Відповідно до довідки про погодження договору №875 від 09.12.2014р., даний договір погоджено Т.в.о. начальника служби озброєння Національної академії НГ України ОСОБА_1, секретарем комітету з конкурсних торгів Національної академії НГ України ОСОБА_5, начальником фінансового відділу (головний бухгалтер) Національної академії НГ України ОСОБА_6 та начальником юридичної служби Національної академії НГ України ОСОБА_2.

Вказаний Договір підписано представниками обох сторін та скріплено їх печатками.

Відповідно до п.1.1. Договору виконавець зобов'язується виготовити та поставити магазин на 50 патронів до кулемета НСВТ-12,7 в кількості 100 (сто) одиниць, зазначені в Специфікації на поставку (Додаток №1), далі - "Продукція", а Замовник зобов'язується прийняти готову Продукцію та сплатити її вартість у порядку і на умовах, передбачених цим Договором. КЕКВ 2260, ДК 016-2010 код 25.91.1.

У Загальних положеннях Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 р. N 457 визначено, що Державний класифікатор продукції та послуг (далі - ДКПП) - систематизоване зведення назв угруповань продукції та послуг, кодування яких побудовано на ієрархічній системі класифікації.

Об'єкт класифікації в ДКПП - продукція та послуги, які є результатом економічної діяльності.

Згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 р. N 457 продукція за кодом 25.91.1 класифікується як барабани та подібні вмістища зі сталі.

Згідно з п.1.2. Договору найменування, кількість та ціна Продукції узгоджені та зазначені Сторонами у Специфікації на поставку (Додаток №1) та протоколі погодження ціни на поставку (закупівлю) (Додаток №2), які є невід'ємними частинами цього Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору ціна Договору становить - 116 000 грн. (сто шістнадцять тисяч грн. 00 копійок, у тому числі ПДВ 20% 19333,33 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста тридцять три грн. 33 копійки).

Ціна за одиницю Продукції визначена у Специфікації на поставку (Додаток № 1), що попередньо узгоджені протоколом погодження ціни на поставку (Додаток №2).

Згідно з п.4.1., п.4.2. Договору покупець здійснює оплату товару на підставі виставленої Продавцем накладній, протягом 30 банківських днів з дня одержання товару. В разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за отриманий товар здійснюється протягом 30 банківських днів з дня отримання Покупцем бюджетного призначення на фінансування закупки на свій розрахунковий рахунок. Оплата товару провадиться в національних грошових коштах на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до п.7.1.1. Договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі проводити оплату за поставлену Продукцію.

Згідно з п. 7.3.1. Договору виконавець зобов'язаний здійснити поставку Продукції у порядку, спосіб та у строки, встановлені цим Договором.

Згідно з п. 11.1. Договору цей договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими представниками Сторін та реєстрації у Замовника і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання Сторонами.

На виконання умов договору відповідач по видатковій накладній № х- 00000031 від 09.12.2014р. поставив позивачу магазини на 50 патронів до кулемета НСВТ-12,7 в кількості 100 одиниць на загальну суму 116000,00 грн., у тому числі ПДВ 19333,33 грн.

Позивач за вказаний товар розрахувався в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №157 від 12.12.2014р.

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків станом на 01 квітня 2015 року, що підписаний сторонами та скріплений печатками, заборгованість на день підписання акту у сторін відсутня.

Проте, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним п. 3.1 договору поставки №875 від 09.12.2014р. в частині включення до ціни договору ПДВ 20% в розмірі 19333,33 грн. та стягнути з відповідача суму сплаченого ПДВ у розмірі 19333,33 грн.

Позовні вимоги, позивач обгрунтовує посилаючись на те, що Державною фінансовою інспекцією в Харківській області було проведено перевірку фінансово - господарської діяльності позивача за результатами якої було виявлено порушення Податкового кодексу України, а саме в порушення пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України до ціни договору безпідставно включено ПДВ - 20%, в розмірі 19333,33 грн., оскільки на період проведення антитерористичної операції від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України товарів групи 93 УКТ ЗЕД, а саме: НОМЕР_1 (магазини та їх частини) та НОМЕР_2 (кулемети), які поставлялись відповідачем за спірним договором.

На думку позивача наведені обставини є підставою для визнання п. 3.1 договору поставки №875 від 09.12.2014р. в частині включення до ціни договору ПДВ 20% в розмірі 19333,33 грн. недійсним, оскільки він суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору та сплачені кошти в розмірі 19333,33 грн. мають бути повернуті позивачу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Також, згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Договір відповідно до цивільного законодавства України є різновидом правочину.

Відповідно до ст.190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Згідно ч.1, ч.2, ч.3 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Сторонами у договорі узгоджено, що предметом договору є продукція - магазин на 50 патронів до кулемета НСВТ-12,7 в кількості 100 (сто) одиниць, яка згідно Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 р. N 457 за кодом 25.91.1 класифікується як барабани та подібні вмістища зі сталі (п.1.1. Договору).

Також, у договорі сторони узгодили, що ціна Договору становить - 116 000 грн. (сто шістнадцять тисяч грн. 00 копійок, у тому числі ПДВ 20% 19333,33 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста тридцять три грн. 33 копійки).

Судом встановлено, що договір поставки №875 від 09.12.2014р. виконано сторонами в повному обсязі.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У п.2.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" господарським судам надані роз'яснення, що, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до п.14.1.178 ст. 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1658-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування продукції оборонного призначення", який набрав чинності з дня його опублікування, а саме з 25.09.2014 року, тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, розширено визначений пунктом 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України перелік продукції, операції з ввезення на митну територію України та постачання якої на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Так, згідно пункту 32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України, зокрема продукції оборонного призначення, визначеної такою згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України "Про державне оборонне замовлення", що класифікується за такими групами, товарними позиціями та підкатегоріями УКТ ЗЕД, групи 93, крім включених до товарних позицій 9303-9304, а також 9305 (тільки призначених для виробів товарних позицій 9303-9304), 9306 90 90 00 та 9307.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Митного кодексу України українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України.

Згідно з ч.1 ст. 68 Митного кодексу України ведення УКТ ЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У пункті 4 частини 2 ст. 68 Митного кодексу України зазначено, що ведення УКТ ЗЕД передбачає забезпечення однакового застосування всіма органами доходів і зборів правил класифікації товарів.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ст. 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до п.1, п.2, п.3, п.4 Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №428 від 21.05.2012р. цей Порядок визначає процедуру ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД). УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України Про Митний тариф України, що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів. УКТЗЕД складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації (далі - Гармонізована система) з урахуванням Комбінованої номенклатури Європейського Союзу (далі - Комбінована номенклатура). Функції з ведення УКТЗЕД здійснюються Держмитслужбою.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про митний тариф України" митний тариф України є невідємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.

Таким чином, режим звільнення від оподаткування ПДВ відповідно до п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України застосовується лише при ввезенні на митну територію України та постачанні на митній території України вказаних товарів для цілей АТО.

Проте, придбані позивачем за договором №875 від 09.12.2014р. товари не ввозились на митну територію України, а були виготовлені відповідачем та поставлені на території України за договором позивачу.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не доведено наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним на момент його вчинення, а тому суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про митний тариф України", ст.ст. 6, 11, 203, 207, 215, 216, 509, 632, 673-678 Цивільного кодексу України, ст.ст. 265, 266, 190 Господарського кодексу України, ст.ст. 67, 68, 69 Митного кодексу України, п.14.1.178 ст. 14 Податкового кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повне рішення складено 14.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_7