РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015Справа №910/21924/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про стягнення 359 781,41 грн.

за участю представників:

від позивача:Пантюхіна Н.М.- представник за довіреністю № 13 від 09.01.2015 р.
від відповідача:Дробоног О.В. -представник за довіреністю № 09-32/7 від 12.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Новопавлівський гранітний кар'єр" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення заборгованості у сумі 359 781,41 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем рішення у цивільній справі № 182/4419/14-ц, що було прийняте Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, та набрало законної сили 12.01.2015 р., яким стягнуто з ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" матеріальні збитки, завдані злочином, у сумі 1 000 000,00 грн. Оскільки відповідач вказане рішення виконав невчасно, а саме - стягнуту судом суму сплатив лише в ході виконавчого провадження 19.06.2015 року, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" має сплатити штрафні санкції.

У позові Публічне акціонерне товариство "Новопавлівський гранітний кар'єр" просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 149 589,04 грн., інфляційну складову боргу у сумі 200 740,32 грн. та 3 % річних у сумі 9 452,05 грн., а всього - 359 781,41 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 року з відповідача стягнуто саме матеріальні збитки, завдані злочином, то підстав для нарахування матеріальних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України, в даному випадку немає. Також зазначив, що між сторонами відсутні договірні відносини, а тому нарахування штрафних санкцій у вигляді пені є неогбрунтованим. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 року у справі № 182/4419/14-ц був частково задоволений позов Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих злочином, та стягнуто з ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 1 000 000,00 грн. завданої злочином шкоди, в іншій частині позову - відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 12.01.2015 р. згідно з ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області по даній справі.

03.02.2015 р. Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46345876 по примусовому виконанню виконавчого листа від 30.01.2015 р. по справі № 182/4419/14-ц.

У подальшому вказане виконавче провадження № 46345876 було завершено на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.04.2015 р., відповідно до якої виконавчий документ від 30.01.2015 р. був відкликаний у зв'язку з виправленням у ньому помилки щодо реквізитів ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", внаслідок чого змінилась територіальність вчинення виконавчих дій.

Так, 13.05.2015 р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області на виконання рішення цього суду від 20.11.2014 року у справі № 182/4419/14-ц було повторно видано виконавчий лист, який було пред'явлено до виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві.

08.06.2015 р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47766754 по примусовому виконанню виконавчого листа від 13.05.2015 р. № 182/4419/14-ц та надано боржнику час для самостійного виконання судового рішення.

Разом з тим, матеріальну шкоду, стягнуту вищевказаним рішенням суду у сумі 1 000 000,00 грн. відповідач сплатив ПАТ "Новопавлівський гранітний кар'єр" 18.06.2015 р., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача від 18.06.2015 р.

Отже, судом встановлено, що починаючи з 13.01.2015 р., рішення суду про стягнення збитків у цивільній справі, яке набрало законної сили, не було виконане відповідачем до 18.06.2015 р.

Пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання визначає завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Так само, відповідно до п. 5.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" грошове зобов'язання може виникати з рішення суду за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Отже, оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 року у цивільній справі № 182/4419/14-ц з відповідача було стягнуто заподіяну злочином матеріальну шкоду, що зводиться до сплати грошей, суд вважає, що обов'язок ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" сплатити позивачу 1 000 000,00 грн. є грошовим зобов'язанням.

Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 р. № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64 та від 01.10.2014 р. у справі 113цс14.

Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625 названого Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Посилання відповідача на те, що рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 року у справі № 182/4419/14-ц не було вчасно виконано у зв'язку із невірним зазначенням реквізитів ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у виконавчому листі від 30.01.2015 р., суд відхиляє, оскільки банк був обізнаний про наявність вказаного рішення суду та виданого судом виконавчого листа, а, отже, повинен був його виконати у добровільному порядку, починаючи з часу набрання ним законної сили.

Про таку обізнаність відповідача свідчить подання ним апеляційної та касаційної скарг на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 року у справі № 182/4419/14-ц.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини у справі, вимоги позивача про стягнення матеріальних втрат у вигляді інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Позивач у розрахунку матеріальних втрат до періоду їх нарахування включає день винесення ухвали суду касаційної інстанції (Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2015 р.), якою зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження, а також ухвалу вказаного суду від 19.03.2015 р., якою відмовлено у касаційній скарзі ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з оскарження рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 р.

Перевіривши правильність розрахунку заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 200 740,32 грн., а 3% річних у меншій сумі - 9 369, 86 грн., оскільки дати прийняття процесуальних документів Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (05.02.2015 р. та 19.03.2015 р.) при перегляді рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 року у даному випадку не можуть бути враховані, оскільки в ці дні прострочення зобов'язання не відбувалось.

Окрім стягнення матеріальних втрат внаслідок невчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати 1 000 000,00 грн., позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 149 589,04 грн.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Також згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як встановлено судом, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо сплати пені за невиконання грошового зобов'язання відсутні.

Позивач посилається на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне -виконання грошових зобов'язань», однак, таке твердження є безпідставним, оскільки відповідно до преамбули вказаного Закону, він регулює саме договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне, виконання грошових зобов'язань.

При цьому необхідно зазначити, що відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Оскільки в даному випадку спеціальний закон, який би регулював підстави та порядок нарахування пені у відносинах про відшкодування матеріального збитку, відсутній, а між сторонами немає домовленості про сплату пені, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини у справі, суд задовольняє позов частково.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32-35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення 359 781,41 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, вул. Шевченка, буд. 12, ідентифікаційний код 00039002) на користь Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" (53282, Дніпропетровська обл., Нікопольський район, село Кам'янське, вул. Озерна, 40, ідентифікаційний код 00292304) інфляційну складову боргу у сумі 200 740 (двісті тисяч сімсот сорок) 32 грн. та 3 % річних у сумі 9 369 (дев'ять тисяч триста шістдесят дев'ять) грн. 86 коп.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, вул. Шевченка, буд. 12, ідентифікаційний код 00039002) на користь Публічного акціонерного товариства "Новопавлівський гранітний кар'єр" (53282, Дніпропетровська обл., Нікопольський район, село Кам'янське, вул. Озерна, 40, ідентифікаційний код 00292304) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 202 (чотири тисячі двісті дві) грн. 20 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 3 грудня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 8 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя К.І. Головіна