ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа №917/1590/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Тихий П.В., суддя Шепітько І.І.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №24-93 від 18.04.2014 року;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №29-14/18 від 05.01.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, (вх.№5341П/1-40) на рішення господарського суду Полтавської області від 25.08.2015 року по справі №917/1590/14,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м.Полтава,

про стягнення 40404355,32 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом (з урахуванням змін розміру позовних вимог) до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про стягнення коштів у сумі 40404355,32 грн., з яких: 30057120,06 грн. основного боргу, 3172670,78 грн. пені, 1250654,71 грн. 3% річних, 5923909,77 грн. інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.12.2014 року по справі №917/1590/14 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 316527,90 грн. пені, 1248002,83 грн. 3% річних, інфляційних нарахувань у розмірі 5596968,63 грн., а також 72470,49 грн. судового збору.

У стягненні пені в сумі 2856142,88 грн., 3% річних у сумі 2651,88 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 326941,14 грн. відмовлено.

У частині стягнення 30057120,06 грн. основного боргу провадження у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 року задоволено касаційну скаргу відповідача, скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2014 року по справі №917/1590/14 в частині стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань. У цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції розглядалася справа в частині стягнення 316527,90 грн. пені, 1248002,83 грн. 3% річних та інфляційних нарахувань у розмірі 5596968,63 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.08.2015 року по справі №917/1590/14 (суддя Кульбако М.М.) у задоволені позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 25.08.2015 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги у відповідній частині задовольнити.

Апелянт вважає, що обґрунтування на які посилається суд першої інстанції, як на обставину, що надала йому право відмовити у позовних вимогах щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та відповідно рішення прийняте з порушенням норм матеріального ст.ст. 525, 526, 599, 625, 631 Цивільного кодексу України, ст. 617 Господарського кодексу України та процесуального права ст.ст. 4-7, 43 Господарського процесуального кодексу України, а тому такий судовий акт підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом невірно застосовано положення договорів про організацію взаєморозрахунків, укладених між сторонами, оскільки такі договори не розповсюджують свою дію на відносини, які виникли до моменту їх укладення. Крім того, апелянт звертає увагу, що частина заборгованості була сплачена власними коштами відповідача, тому за прострочку платежу в цій частині мають нараховуватися штрафні санкції, бо на них дія договорів про організацію взаєморозрахунків не поширюється.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

08.12.2015 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№16535), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 09.12.2015 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти позиції скаржника заперечував з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

25.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець, позивач у справі) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу природного газу №75-ТЕ(Р)-24.

Відповідно до розділу 1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України Продавцем), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 6.1. договору сторони передбачили, що оплата за газ, що передається згідно п. 2.1 договору, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок продавця протягом 3(трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі газу, зазначеному в п. 3.3. цього договору.

Згідно п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє у частині передачі газу до 30 вересня 2013 року включно, а у частині розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач свої зобов'язання згідно даного договору виконав, поставив відповідачу протягом січня-серпня 2013 року природний газ в обсязі 62831,21 тис.куб.м., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів прийому-передачі газу від 30.09.2013 року на загальну суму 82258620,18 грн., які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств позивача і відповідача. Факт прийняття газу на зазначену суму відповідач не заперечує.

Звертаючись до суду з позовом по даній справі позивач зазначав, що відповідачем несвоєчасно виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний на підставі п. 7.2 договору купівлі-продажу та статті 625 Цивільного кодексу України сплатити на користь позивача суми пені, трьох процентів річних від простроченої суми та втрати від інфляційних процесів.

Як було встановлено під час розгляду справи, за поставлений природний газ за договором, відповідач розрахувався наступним чином: 25000000,00 грн. - власними коштами до спливу граничного терміну сплати (до 03.10.2013 року); 62274,73 грн. власними коштами 11.02.2014 року; 2634824,44 грн. відшкодування заборгованості з різниці в тарифах з Державного бюджету України 01.04.2014 року згідно з договором про проведення взаєморозрахунків №77/30 від 11.02.2014 року; 2779185,00 грн. відшкодування заборгованості з різниці в тарифах з Державного бюджету України 27.05.2014 року згідно з договором про проведення взаєморозрахунків №281/30 від 10.04.2014 року; 21725215,95 грн. відшкодування пільг і субсидій з Державного бюджету України (з 30.10.2013 року по 27.08.2014 року); 30057120,06 грн. відшкодування заборгованості з різниці в тарифах з Державного бюджету України 15.10.2014 року на підставі договору про проведення взаєморозрахунків.

Суми пені, 3% річних та втрат від інфляції нараховані позивачем на прострочені грошові зобовязання в сумі 57258930,18 грн. (82258620,18 грн. - 25000000,00 грн.) за різницею нарахованої суми зобовязань з сумами оплат, які здійснені відповідачем власними коштами до настання граничного терміну сплати за договором (до 03.10.2013 року).

Погашення зобов'язань в сумі 57258930,18 грн. проводилися відповідачем за рахунок коштів, що виділялися з Державного бюджету України, на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася та постачалася населенню, та на відшкодування пільг і субсидій, які надаються державою споживачам на оплату послуг підприємства.

5434009,44 грн. перераховано відповідачем на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» платежами в розмірі 2634824,44 грн. - 01.04.2014 року та 2799185,00 грн. 27.05.2014 року.

Вказані оплати здійснені на підставі договорів «Про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік») копії яких залучені до матеріалів справи.

Остаточний розрахунок за договором за поставлений природний газ відповідачем проведено 15.10.2014 року на підставі договору №569/30 «Про організацію взаєморозрахунків» (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік»), укладеного між позивачем, відповідачем та іншими учасниками розрахунків 02.10.2014 року в сумі - 30057120,06 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.10.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби в Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» було укладено договір №569/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»).

Предметом договору №569/30 про організацію взаєморозрахунків є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року №30.

Колегія суддів вважає, що у зв'язку з укладенням договору №569/30 про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, змінено строк виконання грошового зобов'язання за договором №75-ТЕ(Р)-24.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про теплопостачання» державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Пунктом 2 статті 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевої самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року №30 затверджено Порядок та умови надання за 2012-2013 роки субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання за 2012 рік, 2013 рік. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості, теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення -тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (пункт 1.1 Порядку).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію, на підставі довідки, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання, такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні. органи Казначейства: Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (даті - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство «Енергоринок»; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство «Вугілля України»; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до бюджету коштів у сумі, необхідній для її погашення. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Приймаючи оскаржуване рішення у даній справі господарський суд Полтавської області правильно визначився, що, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, тому підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а також у вигляді неустойки, у позивача відсутні, оскільки відповідно до пункту 15 цього договору сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

У пункті 7 договору №569/30 про організацію взаєморозрахунків від 02.10.2014 року сторони передбачили, що Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» кошти у сумі 30057120,06 грн., у тому числі податок на додану вартість 5009520,01 грн. для погашення заборгованості за природний газ за 2013 рік згідно з договором від 25.09.2013 року №75-ТЕ(Р)-24.

За змістом підпунктів 2 та 3 пункту 10 договору №569/30 про організацію взаєморозрахунків від 02.10.2014 року сторони зобов'язалися:

- не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору;

- перерахувати кошти наступній стороні.

Згідно з пунктом 15 договору №569/30 про організацію взаєморозрахунків від 02.10.2014 року після виконання договору сторони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, зі змісту договору про організацію взаєморозрахунків можливість існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог не передбачена.

Дані обставини були погоджені з позивачем, позивач проти таких умов не заперечував. На підставі зазначеного договору відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 30057120,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8 від 03.10.2014 року.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Порушенням зобов'язання, згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №596/30 від 02.10.2014 року, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу №75/ТЕ(Р)-24 від 25.09.2013 року. Таким чином, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів визнає правомірним висновок суду першої інстанцій про відсутність правових підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму боргу, оскільки проведення розрахунку за поставлений природний газ відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу №75-ТЕ(Р)-24 від 25.09.2013 року здійснено відповідачем у порядку та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків, у тому числі за договором №569/30 від 02.10.2014 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Вищий господарський суд України постановою від 02.06.2015 року, скасовуючи рішення господарського суду Полтавської області від 09.12.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.04.2015 року по справі №917/1590/14 в частині стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань і направляючи в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції вказав, що суди попередніх інстанції не зясували, чи може відповідач, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері виробництва теплової енергії, що споживається населенням, підприємствами, установами та організаціями та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність в даній галузі самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, та чи наявна вина підприємства у простроченні платежів за газ.

При новому розгляді справи, суд першої інстанції вказав, що договори про організацію взаєморозрахунків в повному обсязі підтверджують, що заборгованість по договору в розмірі 2634824,44 грн., 2799185,00 грн. та 30057120,06 грн., яка була предметом розгляду в судовій справі №917/1590/14 на яку позивачем нараховані спірні суми, є виключно заборгованістю бюджету з різниці в тарифах за 2013 рік, а тому вина відповідача у виникненні цієї заборгованості повністю відсутня.

Відповідно до платіжних доручень, наявних в матеріалах справи, відповідачем перераховано позивачу кошти в сумі 21725215,95 грн. за рахунок відшкодування пільг і субсидій з Державного бюджету України в період з 30.10.2013 року по 27.08.2014 року за такими платежами: 20.10.2013р. 7742602,66 грн.; 22.11.2013р. 1687588,76 грн.; 21.02.2014р. 1770552,03 грн.; 26.03.2014р. - 1793109,36 грн.; 17.04.2014р. 1482916,22 грн.; 26.05.2014р. 2100848,77 грн.; 25.06.2014р. 1678659,87 грн.; 23.07.2014р. 1658819,47 грн.; 27.08.2014р. 1790118,81 грн.

У зазначених платіжних дорученнях в графі призначення платежу зазначено «Пост.КМУ від 11.01.2005р. №20 зг. СПР №1851 від 07.11.13 р. за природний газ 2013р. договір від 25.09.13р. №75-ТЕ(Р)-24».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Зазначений Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема послуг теплопостачання за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.

Згідно з п. 6 цього Порядку органи казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Зважаючи на це, підприємство мало право на відшкодування пільг і субсидій лише за наявності заборгованості за спожитий природний газ за відповідним договором перед газопостачальною організацією, яка відображалася в актах звіряння.

За рахунок відшкодування пільг і субсидій з Державного бюджету України в сумі 27139225,39 грн. підприємством погашено заборгованість перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за спожитий природний на підставі договору №75-ТЕ(Р)-24 від 25.09.2013 року. Свідченням цього є складені та підписані акти звіряння, виписка з казначейського рахунку, а також спільні протокольні рішення.

Отримані кошти від головного розпорядника коштів місцевого бюджету Департаменту фінансів Полтавської облдержадміністрації, невідкладно спрямовувалися в рахунок погашення існуючої заборгованості за спожитий природний газ на виконання умов протокольних рішень та вимог положень Порядку. Підтвердженням цього є виписки з казначейського рахунку та платіжні доручення про перерахування котів на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ, що залучені до матеріалів справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про те, що уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, сторони дійшли згоди про зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбаний природний газ протягом періоду, у якому виникли спірні правовідносини, а тому відсутні правові підстави стверджувати про порушення відповідачем строків оплати отриманого природного газу, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідності у вигляді стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним Договором.

При цьому, місцевий господарський суд у відповідності до приписів ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України врахував практику та позицію Верховного Суду України, викладену у відповідних постановах. Зокрема, Верховний Суд України при розгляді тотожних справ вказав, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України немає. Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Як вірно зазначено судом першої інстанції матеріали даної справи не містять доказів здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 25.08.2015 року по справі №917/1590/14 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25.08.2015 року по справі №917/1590/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2015 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Тихий П.В.

Суддя Шепітько І.І.