ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.12.2015 Справа № 905/2677/15

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса: 84626, АДРЕСА_1)

про: стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 183.791,66 грн.

за участю представників

від позивача: Бочаров Д.М. - довіреність № 8416-К-О від 04.11.2014р.

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність № 1226 від 10.11.2015р.

суддя Величко Н.В.

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Донецької області перебуває справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.06.2013 р. в розмірі 183.791,66 грн. (сто вісімдесят три тисячі сімсот дев'яносто одна гривня 66 коп.), з яких: 82.408,65 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісім гривень 65 коп.) - основна заборгованість, 59.278,53 грн. (п"ятдесят дев"ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 53 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 42.104,48 грн. (сорок дві тисячі сто чотири гривні 48 коп.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Нормативно вимоги обґрунтовані приписами статей 526, 527, 530, 610 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: заяву від 25.06.2013 р. про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг із «Тарифів Банку», заявки на гарантований платіж №196 від 25.06.2013р., №219 від 11.07.2013р., №238 від 21.08.2013р., №262, від 22.11.2013р., №279 від 10.01.2014р., №300 від 20.02.2014р., меморіальні ордери, виписки по тілу кредиту, виписку по процентах, розрахунок заборгованості станом на 18.06.2015 р., розрахунок позовних вимог, статутні документи, копії яких долучено до справи.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якими встановлено мораторій на нарахування і стягнення штрафних санкцій за порушення грошових зобов'язань за кредитними договорами на період дії антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, на підставі якої позивач відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті.

Також, 25.06.2011 р. відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підписавши вказану заяву позивач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими картками, Тарифами банку, які разом із вищезазначеною заявою та карткою зі зразками підписів і відбитків складають договір банківського обслуговування.

Згідно умов даного договору, відповідач через систему інтернет-клієнт-банк «Приват24», підписав заявки на гарантований платіж, які є дорученням Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на списання грошових коштів на користь третіх осіб за №196 від 25.06.2013р. на суму 70.000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень), № 219 від 11.07.2013р. на суму 82.480,00 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят гривень), № 238 від 21.08.2013р. на суму 108.000,00 грн. (сто вісім тисяч гривень), № 262 від 22.11.2013р. на суму 101.400,00 грн. (сто одна тисяча чотириста гривень), № 279 від 10.01.2014р. на суму 120.000,00 грн. (сто двадцять тисяч гривень), № 300 від 20.02.2014р. на суму 105.000,00 грн. (сто п'ять тисяч гривень), загальна сума яких становить 586.880,00 грн. (п'ятсот вісімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят гривень)

Відповідно до п.3.2.2.1 Умов банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені в заявці на договірне списання (далі - гарантований платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені договором строки. Кредит надається банком для виконання клієнтом платежів за заявкам на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, який не перевищує термін повернення кредиту, та може змінений або скасований позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"), шляхом перерахування Банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувача, що вказаний в заявці.

Пунктом 3.2.2.2. Умов встановлено, що термін повернення кредиту зазначений в заявці. Під датою виконання заявки сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначений в заявці Клієнта. Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4% річних (але не менше 5 гривень) від розміру кредиту, зазначеного у черговій заявці Клієнта. Винагорода сплачується Клієнтом в дату надання в Банк чергової заявки. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 р. Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 28% річних, а починаючи з 01.07.2014 р. Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 36% річних від суми заборгованості. У разі непогашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість за кредитом стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт сплачує відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Матеріали справи свідчать, що позивач надав відповідачеві кредит шляхом оплати рахунків відповідача на користь третіх осіб (контрагентів відповідача), що підтверджується наявними у справі виписками банку по рахунку відповідача.

За твердженнями позивача, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором банківського обслуговування б/н від 25.06.2013 р. за послугою «Гарантований платіж» належним чином не виконано, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в сумі 183.791,66 грн. (сто вісімдесят три тисячі сімсот дев'яносто одна гривня 66 коп.), з яких: 82.408,65 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісім гривень 65 коп.) - заборгованість за кредитом за період з 01.04.2014р. по 18.06.2015р.; 59.278,53 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 53 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.02.2014р. по 18.06.2015р.; 42.104,48 грн. (сорок дві тисячі сто чотири гривні 48 коп.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 17.11.2014р. по 18.06.2015р.

Оскільки відповідачем не погашено вказану заборгованість, позивач звернувся до господарського суду з цим позовом.

Огляд норм чинного законодавства свідчить про наступне.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1067 ЦК України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами даного спору, є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до розділу 1 Умов та Правил, розміщених на web-сайті банку www.privatbank.ua, ці правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідно до п.3.2.2.1 Умов банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, з лімітом та на цілі, зазначені в заявці на договірне списання (далі - гарантований платіж або заявка), в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені договором строки. Кредит надається банком для виконання клієнтом платежів за заявкам на договірне списання коштів з датою виконання в майбутньому за господарськими договорами, який не перевищує термін повернення кредиту, та може змінений або скасований позичальником за згодою одержувача (шляхом підтвердження через дистанційний канал банківського обслуговування інтернет-клієнт-банк "Приват24"), шляхом перерахування Банком кредитних коштів на рахунок 3648, з подальшим перерахуванням в дату виконання на поточний рахунок одержувача, що вказан в заявці.

Отже, відповідач після підписання Заяви від 25.06.2013 р. про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки приєднався до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», між сторонами у справі фактично було укладено договір банківського обслуговування від 25.06.2013 р., який є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 даного Кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини шостої статті 1056-1 Цивільного кодексу України у разі застосування змінювальної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у п.7 статті 193 Господарського кодексу України. Договір є обов'язковим до виконання (ст.629 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач не спростував одержання від банку кредитних коштів у межах сум визначених в заявках у порядку, встановленому Умовами.

Позивачем надані банківські виписки, які підтверджують заборгованість відповідача перед позивачем станом на 18.06.2015р. по кредиту в розмірі 82.408,65 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісім гривень 65 коп.), по процентам за користування кредитом у розмірі 59.278,53 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 53 коп.).

Відповідач не надав суду доказів належного виконання зобов'язань у визначені строки, заявлені позовні вимоги не спростував. З урахуванням встановленого, суд вважає вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 82.408,65 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісім гривень 65 коп.), по процентам за користування кредитом у розмірі 59.278,53 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 53 коп.) обґрунтованими, підтвердженими доданими матеріалами і розрахунками та такими, що підлягають задоволенню.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч.1 ст.218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Вимоги про стягнення пені в розмірі в розмірі 42.104,48 грн. (сорок дві тисячі сто чотири гривні 48 коп.) нарахованої за період з 17.11.2014р. по 18.06.2015р. позивач обґрунтовує з посиланням на пункт 3.2.2.10.1 Умов та Правил, яким передбачено, у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.3.2.2.6.2, 3.2.2.9.1-3.2.2.9.3, договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п.3.2.2.2, 3.2.2.6.3, 3.2.2.6.16, 3.2.2.7.2, договору, винагороди, передбаченої п.п.3.2.2.6.5, 3.2.2.9.4-3.2.2.9.6 договору клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права, передбаченого п. 3.2.2.2 договору, клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Пунктом 3.2.2.10.4 Умов встановлено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п.3.2.2.10.1-3.2.2.10.3 цього договору, здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом.

Суд враховує, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У відповідності до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р. був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено м. Горлівка, де проводить свою господарську діяльність відповідач, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

05.11.2014р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014р. «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30.10.2014р. № 1053-р». Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2015р. у зазначеній адміністративній справі залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, на дату винесення рішення дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. № 1053-р зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р., однак вона не скасована і не визнана незаконною.

Одночасно, відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014р. №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014 року.

Таким чином, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом. Одночасно, проведення антитерористичної операції на території м. Горлівка є загальновідомим фактом.

Розпорядженням КМУ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. До переліку пунктів, на території в яких органі влади тимчасово не здійснюють свої повноваження увійшло місто Горлівка.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція не може бути ілюзорним та носити декларативний характер. У розумінні положень статті 58 Конституції України приписи статті 2 означеного закону відносно заборони нарахування пені з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи Закону України «Про боротьбу з тероризмом», прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", Розпорядження КМУ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», а також усвідомлюючи загальновідомий факт місцезнаходження відповідача в зоні активних бойових дій, суд застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем положення статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та відмовляє в задоволені вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 42.104,48 грн. (сорок дві тисячі сто чотири гривні 48 коп.), нарахованої за період з 17.11.2014р. по 18.06.2015р. (нарахованої в період проведення антитерористичної операції).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.11.2015р. по справі № 908/1743/15-г, від 24.11.2015р. по справі № 908/1738/15-г.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми чинного законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.06.2013 р. в розмірі 183.791,66 грн., з яких: 82.408,65 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісім гривень 65 коп.) - основна заборгованість, 59.278,53 грн. (п"ятдесят дев"ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 53 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 42.104,48 грн. (сорок дві тисячі сто чотири гривні 48 коп.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса: 84626, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість по тілу кредиту в розмірі 82.408,65 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісім гривень 65 коп.), 59.278,53 грн. (п"ятдесят дев"ять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 53 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2.125,30 грн. (дві тисячі сто двадцять п'ять гривень 30 коп.) - судовий збір.

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через десять днів з дня його підписання та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 11.12.2015р.

Суддя Н.В. Величко