ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа № 917/1414/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача:

ОСОБА_1 за довіреністю №01/4559 від 26.05.2015 р.

відповідача:

ОСОБА_2 за довіреністю №122 від 17.11.2015 р.

ОСОБА_3 за довіреністю №5 від 05.01.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ" (вх.№ 4931П/3-11) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 р. у справі № 917/1414/15

за позовом КП "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради, пров.Г.Бреста-35А, м. Кременчук, Полтавська область, 39602

до ПАТ "АвтоКрАЗ", вул. Київська-62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631

про стягнення 289 989,32 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 р. КП "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ПАТ "АвтоКрАЗ" заборгованості за договором № 499 від 01.11.2003р. на послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 289989,32грн., у т.ч. 244082,91грн. - сума основного боргу, 25823,49грн. - пеня, 1298,28грн. - 3% річних, 18784,65грн. - інфляційні витрати

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 р. (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "АвтоКрАЗ" на користь КП "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради заборгованість за надані послуги з прийняття стічних вод в сумі 244 082,91 грн., 25 823,49 грн. - пені, 1 298,28 грн. - 3% річних, 18 784,65 грн. - інфляційні втрати, а також судовий збір в розмірі 5 799,79 грн.

Відповідач не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Так, в своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що при прийнятті рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, які фактично не були доведені, зроблені ним висновки не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи. Крім того, зазначив, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 18.11.2015 р.

09.11.2015 р. за вх. № 15201 представником відповідача було надано клопотання про призначення судової експертизи.

Колегія суддів апеляційної інстанції розглянувши дане клопотання вирішила у його задоволенні відмовити, оскільки воно є необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, оскільки, ст. 41 ГПК України передбачено, що для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору та потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В даному випадку питання, які відносяться відповідачем в клопотанні про призначення експертизи не потребують застосування спеціальних знань експертом, оскільки чітко визначені договірними зобовязаннями, а залучення експерта є недоцільним, оскільки спірні питання були досліджені та оцінені судом безпосередньо на підставі представлених документів.

Так, в матеріалах справи не міститься доказів звернення відповідача з пропозицією до позивача про зміну умов договору щодо наявності та кількості на підприємстві відповідача очисних споруд.

Позивач 12.11.2015 р. надав за вх. № 15351 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

09.12.2015 р. відповідачем надані додаткові пояснення в обгрунтування своїх вимог. Крім того, в даних пояснення відповідач просив долучити до матеріалів справи додаткові докази в обгрунтування своєї позиції по справі, які судом апеляційної інстанції до матеріалів справи долучені не були, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у справі і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем необґрунтовано неможливість подання зазначених доказів до суду першої інстанції

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, між комунальним підприємством Кременчукводоканал Кременчуцької міської ради (Водоканал, позивач) та публічним акціонерним товариством АвтоКраз (Абонент, відповідач) було укладено договір № 499 від 01.11.2003 року на послуги водопостачання та водовідведення (Договір), який відповідно до п. 8.1 вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів про припинення дії Договору сторони не надали, в судовому засіданні визнали факт продовження дії договору.

Відповідно до умов Договору, а саме п. 1.1, Водоканал зобов'язався надати Абоненту послуги з постачання питної води та прийняти від Абонента каналізаційні стоки, а Абонент зобов'язався розрахуватись за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим Договором, Закону України Про питну воду та питне водопостачання, Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі по тексту - Правила користування), Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Держбуду України від 19.02.02. року, № 37 (далі по тексту - Правила приймання) та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 3.3 Договору, стічні води Абонента - це усі види стічних вод, які утворюються в результаті діяльності Абонента (з урахуванням Субабонентів), після використання води усіх видів водопостачання з усіх джерел водопостачання, а також поверхневі та дренажні води з території Абонента.

Згідно з п. 3.1. Правил користування, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показників засобів обліку.

Відповідно до п.5.1 Договору розрахунковим періодом оплати послуг водопостачання та водовідведення є один умовний місяць, з 23 по 23, Абонент розраховується на протязі трьох банківських днів після вручення рахунку.

У відповідності до п. 5.2 Договору ... Водоканал має право у будь-який час проводити контроль роботи приладів обліку..

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що при відсутності приладів обліку стоків, зазначених в п. 5.2. цього договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію визначається за діючими індивідуальними нормами водовідведення на одиницю продукції чи послуг та паспортом водного господарства на протязі 2 місяців. За цей період Абонент зобов'язаний встановити прилади обліку. У разі невиконання цієї умови в подальшому Водоканал визначає об'єм стічних вод відповідно до показань приладів обліку води, яка надходить з усіх джерел. Кількість дощових вод, які надходять у каналізацію з території Абонента визначається шляхом розрахунку відповідно до п. 15.1 Правил користування (п. 4.10 - 4.12 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. № 190). (далі - Правил)

Для розрахунків нарахування розміру оплати за обсяги стічних вод, позивач використовує фактичний рівень опадів за даними комунального підприємства Науковий центр еколого-соціальних досліджень за попередній місяць.

Відповідно до п. 6.4.1 договору, Абонент зобов'язаний своєчасно, в триденний термін після вручення рахунків сплачувати Водоканалу: за послуги водопостачання та водовідведення; за скид понаднормативних забруднень; за скид умовно чистих, дренажних та дощових вод.

Як свідчать матеріали справи, відповідач договірні зобов'язання виконує неналежним чином, а саме: не здійснив роботи по відновленню надійного та безперебійного обліку послуг з водовідведення, в зв'язку з чим, станом на червень місяць 2015 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за стічні води в сумі 244 082,91грн.

Всупереч вищезазначеним умовам договору, відповідач в період з лютого місяця 2015 року по травень місяць 2015 року проводив оплату згідно отриманих рахунків частково, а саме, не сплачуючи позивачу вартість послуги з прийняття стічних вод, що утворилися внаслідок випадання атмосферних опадів і неорганізовано потрапляють в мережу водовідведення позивача.

Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 244082,91грн., яку було розраховано у відповідності до п. п. 4.10 - 4.12 Правил користування та п. 5.3. Договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав вимог і заперечень колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ст. 174 ГК України, визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 2 ст. 193 ГК України вказує, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 7 ст. 193 ГК України передбачено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пункт. 1.1. Правил користування, передбачає, що ці правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб -підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до п.1.4. Правил приймання, стічні води Підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до п. 1.3. Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженою наказом Держбуду від 19.02.2002 N 37, зареєстрованою в Мін'юсті 26.04.2002 за N 402/6690 (далі по тексту - Інструкція), підприємства повинні повністю покрити всі витрати Водоканалу, пов'язані з транспортуванням і очищенням стічних вод та справлянням збору за забруднення навколишнього природного середовища.

Зазначена вище Інструкція поширюється на комунальні підприємства водопровідно - каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Пунктом 2.2. Інструкції встановлено, що за додаткову кількість стічних вод, що надходять до міської каналізації у періоди дощів та сніготанення через люки каналізаційних колодязів та приймачі дощової каналізації на території Підприємства, останні сплачують згідно з п. 15.9. Правил користування (дані Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.94 року № 65 втратили свою чинність згідно Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, згідно яких сплата за додаткову кількість стічних вод регулює п. 4.10. - 4.12 Правил).

З урахуванням фактичних обставин справи та положень вищезазначених статей Цивільного та Господарського кодексів України, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за надані послуги з прийняття стічних вод в розмірі 244082,91 грн.

Колегія суддів також погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1298,28 грн., інфляційних втрат в розмірі 17784,65 грн., 25823,49 грн. пені. Перевіркою наданих позивачем розрахунків встановлено, що вони здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства (ст. 548, 549, 610, 611, 625 ЦК України), положень договору ( п. 7.2) та фактичних обставин справи.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів на спростування як суми основного боргу так і нарахованих на неї сум пені, інфляційних та річних. Заперечення відповідача фактично зводяться до того, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, оскільки, ст. 41 ГПК України передбачено, що для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору та потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В даному випадку питання, які відносяться відповідачем в клопотанні про призначення експертизи не потребують застосування спеціальних знань експертом, оскільки чітко визначені договірними зобовязаннями, а залучення експерта є недоцільним, оскільки спірні питання були досліджені та оцінені судом безпосередньо на підставі представлених документів.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ" на рішення господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 р. у справі № 917/1414/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 р. у справі № 917/1414/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.