РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Справа № 903/682/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Максютинська Д.В,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 4 від 30.04.15р.); ОСОБА_2 (дов. № 2 від 20.07.14 р.)

від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 1763 від 11.11.15 р.)

від третьої особи: не з"явився

від прокурора: Меленчук І.В. (посв. № 010593 від 20.10.12 р.)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на ухвалу господарського суду Волинської області від 09.11.15 р. у справі № 903/682/15

за позовом Виконувача обов'язків прокурора Ярмолинецького району в інтересах держави - ОСОБА_4 академії аграрних наук України в особі Державного підприємства "Дослідне господарство "Проскурівка" Інституту сільського господарства Західного Полісся ОСОБА_4 академії аграрних наук України, с. Проскурівка, Ярмолинецький район, Хмельницька область

до Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам", с. Мишів, Іваничівський район, Волинська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 академія аграрних наук України, м. Київ

про розірвання договору та стягнення заборгованості в розмірі 506 498,03грн.

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов'язків прокурора Ярмолинецького району в інтересах держави в особі ДП "Дослідне господарство "Проскурівка" Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України, звернувся в господарський суд Волинської області з позовною заявою (т. 1, а.с. 8) до ДП "Агрофірма Луганова" ПП "Універсам", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 академія аграрних наук України про розірвання договору про виробництво сільськогосподарської продукції №30 від 18.04.2012р. та стягнення 586335,53 грн.

У процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивачем заявлено клопотання про призначення технічної експертизи.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.11.15 р. (т. 2, а.с. 202-205) зупинено провадження по даній справі у звязку з призначенням технічної експертизи, проведення якої доручено Київському НДІСЕ Міністерства юстиції України.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції посилався на ст.. 41, п. 1 ч. 2 ст. 79, ст.. 32 ГПК України.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (т. 2, а.с. 213-216) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить ухвалу господарського суду Волинської області від 09.11.15 року в частині зупинення провадження скасувати.

Скаржник зокрема зазначає, що зупинення провадження по справі лише затягує розгляд справ і висновки експертизи жодним чином не впливають на розгляд справи. Проведення експертизи не перешкоджає розгляду спору та прийняття рішення у справі.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано не врахував заяву відповідача про доцільність призначення експертизи в незалежній експертній установі за зонами регіонального обслуговування, а саме Львівському НДІСЕ.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що прокурором у даній справі заявлено позов про стягнення заборгованості лише в частині «компенсації плати за землю», яка є коштами, що сплачуються відповідачем позивачу на відновлення грунту та проведення інших природоохоронних заходів.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу стверджує, що ОСОБА_5 № 4/1 від 27.05.13 р. до Договору № 30, який надано відповідачем, суперечить умовам, визначеним сторонами у інших додатках до Договору № 30, істотно змінює умови та зміст зобов'язань сторін, змінює розмір стягуваної з відповідача суми заборгованості.

Представник третьої особи не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, прокурора, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Статтею 41 ГПК України встановлено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому, в силу ст. 41 ГПК України господарський суд сам визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає, і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

Судова експертиза, згідно ст.. 1 Закону України Про судову експертизу, це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема суду.

При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів зазначає, що питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Згідно абз.3 п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи, якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про призначення експертизи обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 № 4/1 є сфальсифікованим та підробленим відповідачем безпосередньо в період слухання справи в суді, з метою отримання необґрунтованого та протиправного рішення суду і ухилення від сплати заборгованості.

Позивач стверджує, що юридичними підставами даного позову в частині стягнення заборгованості з ДП "Агрофірма Луга-Нова" є укладений 18.04.12 р. між ДП "Агрофірма Луга-Нова" та ДПДГ "Проскурівка" Договір № 30 виробництва сільськогосподарської продукції та ОСОБА_5 № 1 до Договору, який визначає вартість відновлення грунту, проведення природо охоронюваних заходів, яку відповідач зобов'язаний щорічно сплатити господарству 450 грн. за 1 га посівної площі земельної ділянки фактично використаної відповідачем в рамках договору № 30 від 18.04.12 р.

При цьому, фактичний розмір використаних відповідачем посівних площ за кожен рік узгоджується сторонами шляхом укладення додатків до договору.

Однак, наданий відповідачем ОСОБА_5 № 4/1, змінює істотні умови Договору № 30, а також вказує на існування між сторонами Договору інших взаємовідносин, ні ж ті, які є предметом розгляду у даній справі; змінює суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

Розглянувши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення судової експертизи та у зв'язку з цим зупиненням провадженням по даній справі, виходячи з наступного.

Предметом розгляду по даній справі є, зокрема, стягнення заборгованості за 2012 та 2013 роки, розраховану виходячи із узгодженої в додатків № 2, 4 площі фактично використаної земельної ділянки (1106 га) та визначеної в додатку №1 грошової суми.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 №1 до договору № 30 сторони встановили, що сільськогосподарський товаровиробник сплачує щорічно господарству грошову суму в розмірі 450 грн. за 1 га посівної площі земельної ділянки фактично використаної сільськогосподарським товаровиробником в рамках договору № 30 від 18.05.12р.

Сторони Договору № 30 шляхом підписання ОСОБА_5 № 1, домовились, що вартість цих робіт товаровиробник сплачує господарству шляхом проведення щорічних фіксованих платежів, розмір яких не залежить від обсягу виконаних робіт та від факту їх виконання господарством, а залежить лишу від розміру фактично використаних товаровиробником в поточному році земельних ділянок.

ОСОБА_5 № 2 від 01.12.12р. до Договору № 30 сторони узгодили розмір посівних площ земельної ділянки фактично використаних сільськогосподарським товариством у 2012 р. у розмірі 287 га протягом 4 місяців та 1555 га протягом 2 місяців.

Згідно ОСОБА_5 № 4 від травня 2013 р. до Договору № 30 сторони узгодили фактичний розмір посівних площ земельної ділянки фактично використаних сільськогосподарським товариством у 2013 р. у розмірі 1106 га.

Крім того, додатком №4/1 від 27.05.13 р. (копія, т. 2, а.с. 49) до договору сторони погодили, що така плата у 2013 році не сплачується.

При цьому, з пояснень позивача вбачається, що позивач не підписував ОСОБА_5 № 4/1 та про його існування не знав.

Беручи до уваги те, що додатком №4/1 до договору передбачено, що плата у 2013 році не сплачується, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що вказана умова може суттєво вплинути на вирішення спору по суті, оскільки в розрахунку позову позивач визначає період стягнення 2012-2013р.р.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та задовольняє клопотання представника позивача від 24.09.2015р. про призначення у справі судово-технічної експертизи.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що клопотання позивача про призначення судової експертизи є обґрунтованим та підтвердженим, з посиланням на відповідні умови Договору, а тому оцінює критично твердження відповідача, викладене в апеляційній скарзі про необґрунтованість даного клопотання.

Враховуючи умови Договору та ОСОБА_5 до нього, апеляційний суд вважає безпідставними твердження відповідача, що результати експертизи не можуть вплинути на розгляд справи по суті, оскільки додаток №4/1 від 27.05.2013р. до договору №30 від 18.04.2012р. суперечить умовам додатків № 1, № 4 в частині проведення розрахунків за 2013 р..

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги доводи відповідача про неврахування судом першої інстанції клопотання відповідача про призначення експертизи у Львівському НДІ судових експертиз, виходячи з наступного.

Згідно абз.1 пп.1. п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи у вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) зокрема слід визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи.

Згідно п.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" визначаючись з експертною установою, яка проводитиме судову експертизу, господарський суд має враховувати положення пункту 1.5 Інструкції, згідно з якими експертизи проводяться, як правило, за зонами регіонального обслуговування. Цим же пунктом передбачено, що за наявності обставин, які зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи за зоною обслуговування, особа або орган, які призначають експертизу, зазначивши відповідні мотиви, можуть доручити її виконання експертам іншої установи.

Враховуючи вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно визначив установу, якої доручено провести судову експертизу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу не те, що визначення експертної установи є правом суду та не є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи норми ст.. 79 ГПК України, апеляційний суд оцінює критично твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі про те, що господарський суд не зобов'язаний зупиняти провадження у справі у разі призначення судової експертизи.

За приписами п.1 ч.2 ст.79 ГПК України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь у судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом експертизи, а згідно з ч.5 цієї ж статті ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Так, ч. 1 ст. 106 ГПК України встановлює перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду.

Ухвала про призначення експертизи до вказаного переліку не включена.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23 березня 2012 року, у разі коли апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується ухвали про зупинення провадження у справі, вона може бути розглянута господарським судом у загальному порядку виключно з точки зору наявності чи відсутності передбаченої законом підстави для такого зупинення (згаданий пункт 1 частини другої статті 79 ГПК).

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач оскаржує в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі, саме з тих підстав, що судом необґрунтовано призначено технічну експертизу. При цьому, скаржник не зазначає, які саме процесуальні порушення норм ст. 79 ГПК України були допущені судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали від 09.11.15 р..

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 4 від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", якщо в апеляційній скарзі йдеться про оскарження як призначення експертизи, так і зупинення у зв'язку з цим провадження у справі, то відповідна скарга може бути прийнята і розглянута лише в частині зупинення провадження.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо недоцільності призначення судової експертизи, і як наслідок, зупинення провадження у справі, мають бути відхилені, оскільки оскарження ухвали суду про призначення експертизи господарським процесом не передбачено, а свої заперечення проти цього сторона вправі викласти у скарзі на судове рішення, яке буде постановлене за наслідками розгляду справи по суті.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження по даній справі.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятої у справі ухвали, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на ухвалу господарського суду Волинської області від 09.11.15 р. у справі № 903/682/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 09.11.15 р. у справі № 903/682/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №903/682/15 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.