донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.12.2015р. справа №913/562/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (довіреність № 1301/15-1 від 13.01.2015р.);
від відповідача:ОСОБА_6 (довіреність №143 від 08.07.2015р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області.
на рішення господарського суду Луганської області
від21.09.2015р. (повний текст підписано 28.09.2015р.)
по справі№913/562/15 (суддя Василенко Т.А.)
за позовомПриватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс», м.Сєвєродонецьк Луганської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області.
простягнення 435 655,01грн.
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Сєвєродонецькенергосервіс», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області (Відповідач) про стягнення 435 655,01грн. за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №3С від 05.11.2010р., з яких: основного боргу 320 262,00грн., пені 19 802,26грн., 3% річних 3 473,81грн., інфляційних втрат 92 116,94грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 21.09.2015р. по справі №913/562/15 позовні вимоги Приватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс» були задоволені у повному обсязі стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» суму основного боргу у розмірі 320 262,00грн., пені 19 802.26грн., 3% річних 3 473,81грн., інфляційних втрат 92 116,94грн.

Рішення місцевого господарського суду було вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх грошових зобовязань за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №3С від 05.11.2010р. відносно оплати за утримання технологічних мереж спільного користування протягом періоду з жовтня 2014р. по червень 2015р. При цьому місцевий суд відмовив у задоволені клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій з огляду на недоведеність заявником факту наявності обставин, з якими закон повязує можливість такого зменшення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 21.09.2015р. по справі №913/562/15 в повному обсязі та прийняти нове, яким позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань і пені задовольнити частково.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає: необґрунтовану відмову суду у задоволені клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, без врахування інтересів та становища Відповідача та з порушенням ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України і ст.ст. 550, 551 Цивільного кодексу України; безпідставне неприйняття до уваги заперечень Відповідача проти позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань, що призвело до помилкового розрахунку та надмірно великої суми для стягнення; неможливість визначення дотримання вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України відносно представленого розрахунку вимог щодо пені.

Крім того, у поданому на електронну пошту апеляційного суду доповненні до апеляційної скарги (а.с.а.с.227-239) Скаржник додатково наголосив на безпідставності стягнення суми заборгованості через відсутність належним чином узгоджених з територіальним представництвом НКРЕ кошторису витрат на утримання технологічних мереж за розглядуваний період формування стягуваної заборгованості, наявність якого передбачена п.25. Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої Постановою НКРЕ №691 від 12.06.2008р., та п. 2.13. договору №3С від 05.11.2010р.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., Бойченко К.І., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. апеляційну скаргу було залишено без розгляду та повернуто заявнику на підставі п.3 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач після виправлення недоліків, повторно звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Луганської області від 21.09.2015р. по справі №913/562/15.

Розпорядженням від 12.11.2015р. у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Черноти Л.Ф. та у відпустці судді Бойченко К.І. їх було замінено у складі судової колегії на суддів Радіонову О.О. та Татенко В.М. відповідно.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.11.2015р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 15.12.2015р. о 12.00год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Відповідача у судовому засіданні 15.12.2015р. підтримав вимоги апеляційної скарги та доводи, викладені в доповненнях до неї, підтверджуючи на запитання суду факт підписання з боку Відповідача актів здачі-приймання послуг за період стягнення та кошторису на 2015 рік.

Представник Позивача у судовому засіданні 15.12.2015р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві (а.с.а.с.222, 223).

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 05.11.2010 між Приватним підприємством «Сєвєродонецькенергосервіс» (Власник мереж) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (Користувач) був укладений договір № 3С про спільне використання технологічних електричних мереж (а.с.а.с.10-15), відповідно до п.1.1 якого, Власник мереж зобов'язується надавати послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання для забезпечення технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії в точці приєднання електроустановок Користувача або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість наданих послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання відповідно до умов договору.

В п.1.2 договору сторони зазначили, що передача електричної енергії технологічними електричними мережами спільного використання забезпечується відповідно до додатку «Однолінійна схема» (а.с.а.с.16-18), наданого Власником мереж з обовязковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини лінії, які задіяні в передачі електричної енергії, а також Власник мереж забезпечую технічну можливість передачі електричної енергії до меж балансової належності належних йому електричних мереж визначених в додатках «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» (а.с.а.с.19-24, а.с.а.с.34-48).

Строк дії договору відповідно до п.9.4 був визначений проміжком часу з 05.11.2010р. по 31.12.2010р. та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення цього строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від договору або його перегляд.

Відповідно до п.4.1 Користувач зобовязаний здійснювати оплату за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, належних Власникові мереж, в строк, встановлений Договором. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з додатком «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж» (а.с.24), який розроблений відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ України від 12.06.2008р. №691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008р. за № 732/15423, що також зазначено в п.7.2. договору.

В п.7.1 сторони узгодили, що розрахунковим є період з 20 числа поточного місяця до 20 числа наступного місяця. Оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Власника мереж на підставі Рахунку, виставленого Власником мереж Користувачу. Власник мереж виставляє Рахунок після підписання сторонами Акту прийому-здачі наданих послуг. Користувач сплачує Рахунок протягом десяти днів, починаю з дня його отримання від Власника мереж (п.7.3).

При цьому, в п.7.4. договору сторони передбачили, що у разі виконання Власником мереж передбаченого п.2.13. обовязку (щорічне, до 31 жовтня подання Користувачеві кошторису витрат за попередній рік на утримання відповідних електричних мереж, затвердженого територіальним представництвом НКРЕ в Луганській області), після 31 грудня року, наступного за базовим періодом, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж здійснюється з дня отримання відповідного кошторису.

Згідно з п. 8.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених п. 4.1 цього договору, з порушенням терміну, визначеного п. 7.3, Користувач сплачує Власнику мереж пеню у розмірі 0.1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

На виконання умов договору Позивачем були направлені супровідними листами на адресу Відповідача: акт прийому-здачі наданих послуг від 20.10.2014р., рахунок-фактура №СФ-01358 від 20.10.2014р. на суму 36356,40грн. та податкова накладна № 34 від 20.10.2014р., отримані Відповідачем 23.10.2014р. (а.с.а.с.64-67); акт прийому-здачі наданих послуг від 20.11.2014р., рахунок-фактура №СФ-01513 від 20.11.2014р. на суму 36356,40грн. та податкова накладна № 24 від 20.11.2014р., отримані Відповідачем 24.11.2014р. (а.с.а.с.68-71); акт прийому-здачі наданих послуг від 20.12.2014р., рахунок-фактура №СФ-01674 від 20.12.2014р. на суму 36351,60грн. та податкова накладна № 44 від 20.12.2014р., отримані Відповідачем 24.12.2014р.(а.с.а.с.72-75); акт прийому-здачі наданих послуг від 20.01.2015р., рахунок-фактура №СФ-01677 від 20.01.2015р. на суму 35199,60грн. та податкова накладна № 25 від 20.01.2015р., отримані Відповідачем 23.01.2015р. (а.с.а.с.76-79); акт прийому-здачі наданих послуг від 20.02.2015р. та рахунок-фактура №СФ-01825 від 20.02.2015р. на суму 35199,60грн., отримані Відповідачем 03.03.2015р. (а.с.а.с.84-86); акт прийому-здачі наданих послуг від 20.03.2015р. та рахунок-фактура №СФ-01970 від 20.03.2015р. на суму 35199,60грн., отримані Відповідачем 31.03.2015р.(а.с.а.с.80-82); акт прийому-здачі наданих послуг від 20.04.2015р. та рахунок-фактура №СФ-2129 від 20.04.2015р. на суму 35199,60грн., отримані Відповідачем 23.04.2015р. (а.с.а.с.88-90); акт прийому-здачі наданих послуг від 20.05.2015р. та рахунок-фактура №СФ-02294 від 20.05.2015р. на суму 35199,60грн., отримані Відповідачем 28.05.2015р. (а.с.а.с.92-94); акт прийому-здачі наданих послуг від 20.06.2015р. та рахунок-фактура №СФ-02458 від 20.06.2015р. на суму 35199,60грн., отримані Відповідачем 25.06.2015р. (а.с.а.с.96-98).

Наразі, всі вказані акти прийому-здачі наданих послуг за розглядуваний період з жовтня 2014р. по червень 2015р. підписані Відповідачем без зауважень та застережень.

Також в матеріалах справи наявні складені Позивачем податкові накладні №24 від 20.11.2014р. (а.с.71), №44 від 20.12.2014р. (а.с.75), №25 від 20.01.2015р. (а.с.79), №26 від 20.02.2015р.(а.с.86), №29 від 20.03.2015р.(а.с.83), № 31 від 20.04.2015р.(а.с.91), №28 від 20.05.2015р.(а.с.95), № 33 від 20.06.2015р.(а.с.99), які були вручені Відповідачеві разом з рахунками-фактурами.

Між тим, Відповідач свої зобовязання за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №3С від 05.11.2010р. належним чином не виконав, виставлені Позивачем рахунки не сплатив, що зумовило виникнення заборгованості на загальну суму 435 655,01грн., з яких: основного боргу 320 262,00грн., пені 19 802.26грн., 3% річних 3 473,81грн., інфляційних втрат 92 116,94грн.

Таким чином, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги Позивача у повному обсязі, вважаючи їх законними та обґрунтованими з огляду на встановлення факту неналежного виконання Відповідачем своїх зобовязань.

Відповідачем до матеріалів справи надані кошториси витрат на утримання технологічних електричних мереж (додатки до договору) від 25.11.2014р. та 06.10.2015р. (а.с.а.с.238, 239), які підписані та посвідчені печатками сторін, проте погодження яких з боку територіального представництва НКРЕ в Луганській області Скаржник заперечує, вказуючи на підпис невідомої особи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду таким, що підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як правильно визначено місцевим судом, виходячи із змісту прав і обов'язків сторін та предмету за своєю правовою природою сторонами було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж. Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. №28, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 р. за №417/1442, норм цивільного та господарського законодавства, які регулюють відносини з надання послуг.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір про спільне використання технологічних електричних мереж №3С від 05.11.2010р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами з оплати вартості наданих йому послуг з утримання технологічних електричних мереж. Наразі, отримання цих коштів в межах таких зобовязань і є приналежним і захищуваним у розглядуваній справі у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України правом Позивача, примушення Відповідача до виконання обовязку, щодо якого є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого з боку останнього.

Як правильно визначено місцевим судом, виходячи із змісту прав і обов'язків сторін та Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. За таких обставин, Відповідач не мав правових підстав для ухилення від виконання обов'язку зі сплати вартості послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання.

Отже, невиконання встановлених умовами Договору та вказаних в п. 6.29 Правил користування електричною енергією обов'язків зі здійснення оплати за спільне використання технологічних електричних мереж зумовлює висновок про наявність з боку Відповідача порушення відповідного грошового зобов'язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а самого Відповідача - вважати таким, що прострочив виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу, починаючи з 11 дня після моменту отримання кожного з рахунків за розглядуваний період.

Заперечення Скаржника щодо відсутності підстав для виникнення грошових зобовязань через ненадання узгодженого в порядку п.2.13. договору кошторису витрат на утримання мереж апеляційним судом відхиляються, оскільки:

- за змістом п.7.3. договору підставою для здійснення оплати є виставлення рахунку на підставі підписаного сторонами акту прийому-здачі наданих послуг. Наразі, такі акти підписані без зауважень і суму рахунків відповідає обсягу і вартості послуг, визначених такими актами сторін;

- зі змісту п.п.4.1. і 7.2. договору випливає, що відомості кошторису використовується під час формування змісту акту прийому-здачі та рахунку відповідно до Порядку обрахування плати за послуги з утримання технологічних мереж спільного використання, а отже заперечення Відповідача щодо визначених актами обсягів оплати мало відбуватися в порядку п.4.4. договору шляхом повернення таких актів непідписаними з мотивованою відмовою. Отже, такі заперечення мають передувати підписанню актів Відповідачем, наявність яких як належної підстави для розрахунків в межах цієї справи не спростована;

- твердження про неналежність узгодження кошторису не доведені належним чином, адже положення п.2.13. договору не містять вимог щодо обовязковості відбитку печатки територіального представництва НКРЕ, висновок про наявність підпису невідомої особи із зазначенням прізвища ОСОБА_7 не підтверджена ані відомостями щодо особи, яка займала відповідну посаду в розглядуваний момент, ані експертним висновками щодо приналежності підпису. Апеляційним судом враховується, що в перебігу розгляду справи у місцевому суді Відповідач не висував жодних заперечень з цього приводу, не ініціював призначення судової почеркознавчої експертизи задля дослідження приналежності підпису, не витребував відомостей в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України в територіальному представництві НКРЕ, заперечуючи проти позову виключно в частині розрахунку пені, 3% річних та інфляційної індексації. В свою чергу, зауваження Скаржника про те, що його підпис і печатки на кошторисі лише вказує на ознайомлення з його змістом, а не прийнятті, судом відхиляється, адже такий кошторис є частиною договору (додатком), і його підписання сторонами вказує саме не досягнення згоди щодо його змісту. При цьому, матеріали справи не містять доказів про визнання такого додатку як частини договору недійсним, що у світлі прямої законодавчої норми про його нікчемність у світлі положень ст.ст.204, 215 Цивільного кодексу України зумовлює відхиленні відповідних доводів Скаржника.

Відповідно до ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.8.2.1. договору про спільне використання технологічних електричних мереж №3С від 05.11.2010р.

За таких обставин, перевіривши правильність розрахунків розміру позовних вимог, апеляційний суд вважає правомірним і обґрунтованим висновок місцевого суду щодо доведеності заявлених позовних вимог і стягнення з Відповідача на користь Позивача плати за отримані послуги за договором від 05.11.2010р. з утримання технологічних електричних мереж спільного використання у розмірі 320 262,00грн.

Також, проаналізувавши розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.а.с.100-103) та розрахунки суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з правильністю стягнення 3% річних у сумі 3473,81грн., проте, що стосується інфляційних втрат, то місцевий суд залишив поза увагою помилкові розрахунки Позивача, оскільки, зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р.).

З урахуванням цього за підрахунками апеляційного суду належні до стягнення суми інфляційної індексації становлять:

- за рахунком №01358 від 20.10.2014р., простроченим в оплаті з 03.11.2014р. по 10.07.2015р., період індексації становить з грудня 2014р. по червень 2015р. із сукупним індексом інфляції 144,928%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 16334,35грн.;

- за рахунком №01513 від 20.11.2014р., простроченим в оплаті з 04.12.2014р. по 10.07.2015р., період індексації становить з січня 2014р. по червень 2015р. із сукупним індексом інфляції 140,707%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 14799,66грн.;

- за рахунком №01674 від 20.12.2015р., простроченим в оплаті з 05.01.2015р. по 10.07.2015р., період індексації становить з лютого 2015р. по червень 2015р. із сукупним індексом інфляції 136,476%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 13259,76грн.;

- за рахунком №01677 від 20.01.2015р., простроченим в оплаті з 02.02.2015р. по 10.07.2015р., період індексації становить з березня 2015р. по червень 2015р. із сукупним індексом інфляції 129,607%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 10421,63грн.

- за рахунком №01825 від 20.02.2015р., простроченим в оплаті з 13.03.2015р. по 10.07.2015р., період індексації становить з квітня 2015р. по червень 2015р. із сукупним індексом інфляції 116,974%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 918,29грн.

- за рахунком №01970 від 20.03.2015р., простроченим в оплаті з 10.04.2015р. по 10.07.2015р., період індексації становить з травня 2015р. по червень 2015р. із сукупним індексом інфляції 102,609%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 5974,79грн.

- за рахунком №02129 від 20.04.2015р., простроченим в оплаті з 04.05.2015р. по 10.07.2015р., період індексації становить червень 2015р. із сукупним індексом інфляції 100,400%, з урахуванням чого втрати від інфляції за цей період становлять відповідно 140,30грн.

Таким чином, загальний розмір належних до стягнення інфляційних втрат, з урахуванням правильності їх розрахунку становить 61 849,28грн., замість стягнутих місцевим судом 92 116,94грн. Безпідставно стягнута сума інфляційних втрат становить 30 267,66грн., в частині якої переглядуване рішення підлягає скасуванню із відмовою у зад ловленні позовних вимог в цій сумі.

Позивачем також були заявлені вимоги щодо стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості за рахунками №01358 від 20.10.2014р., №01513 від 20.11.2014р. на суму 36 356,40грн.; №01674 від 20.12.2015р. на суму 36 351,60грн.; №01677 від 20.01.2015р., №01825 від 20.02.2015р., №01970 від 20.03.2015р. на суму 35 199,60грн., усього на загальну суму 19 802,26грн. При цьому, з розрахунку розміру стягуваної пені за вказаними рахунками (а.с.102) вбачається, що розрахунок пені здійснений наростаючим підсумком без урахування вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України щодо обмеження нарахування періодом у 6 місяців з першого дня прострочення, що також було залишено місцевим судом поза увагою. Враховуючи наведене, період нарахування пені за рахунком №01358 від 20.10.2014р. повинен становити з 03.11.2014р. по 03.05.2015р. Між тим, здійснивши перерахунок суми пені, апеляційний суд встановив, що заявлена Позивачем сума пені у розмірі 19 802,26грн. не перевищує суми, яка може бути нарахована, а отже її стягнення місцевим судом не є порушенням.

З приводу твердження Скаржника про необґрунтовану відмову суду у задоволені клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, апеляційним суд наголошує, що за змістом ст.83 Господарського процесуального кодексу України це є правом, а не обовязком місцевого суду, реалізація або не реалізація якого за змістом ст.104 цього Кодексу не є підставою для скасування або зміни рішення в цій частині за відсутності факту порушення чи неправильного застосування відповідних норм матеріального або процесуального права, наявність якого за змістом Скарги не доведена.

Втім, з огляду на допущені місцевим судом порушення при визначені належних до стягнення сум інфляційної індексації, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги і часткового скасування переглядуваного рішення та задоволення позовних вимог щодо інфляційної індексації - в сумі 61 849,28грн.

Частковість задоволення апеляційних і позовних вимог за змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює і розподіл витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги і перерозподіл витрат зі сплати судового збору за подання позову між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 21.09.2015р. (повний текст підписано 28.09.2015р.) у справі № 913/562/15 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Луганської області від 21.09.2015р. (повний текст підписано 28.09.2015р.) у справі № 913/562/15 скасувати в частині стягнення інфляційної індексації в розмірі 30 267,66грн., у зв'язку з чим викласти резолютивну частині рішення в наступній редакції:

«1.Позовні вимоги Приватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс»,м. Сєвєродонецьк Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Старобільськ Луганської області задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» (юридична адреса - м. Луганськ, кв. Гайового, буд. 35 "а", фактична адреса - м. Старобільськ Луганської області, вул. Горького, буд. 123, ) на користь Приватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс» (м. Сєверодонецьк Луганської області, пр. Гвардійський, буд. 33, код ЄДРПО 35549096) основного боргу 320 262,00грн., пені 19 802.26грн., 3% річних 3 473,81грн., інфляційних втрат 61849,28грн. та судовий збір у розмірі 8 107,76грн.

3.У задоволені решти позовних вимог відмовити.»

3. Стягнути з Приватного підприємства «Сєвєродонецькенергосервіс» (м. Сєверодонецьк Луганської області, пр. Гвардійський, буд. 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» (юридична адреса - м. Луганськ, кв. Гайового, буд. 35 "а", фактична адреса - м. Старобільськ Луганської області, вул. Горького, буд. 123, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8 918,54грн.

4. Доручити Господарському суду Луганської області видати відповідні накази про примусове виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.12.2015р., оформивши їх у відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

5. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1,2 - сторонам,3- у справу, 4 - ДАГС, 5 - ГСЛО