КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/11170/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

за участю секретаря Карпюк О.С.,

представників:

від позивача - Платової Ю.П.,

від відповідача - Голомозого Є.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015

у справі № 910/11170/15 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (далі - Підприємство)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-мастер" (далі - Товариство),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві,

2. Міністерство юстиції України,

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015, прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015 прийнято до провадження апеляційну скаргу.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати суду від 02.11.2015 склад суду було змінено, доручено здійснення апеляційного провадження у даній справі колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сотніков С.В., судді: Остапенко О.М., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 прийнято до провадження апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 розгляд справи було відкладено на 01.12.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи було відкладено на 08.12.2015 відповідно до ст.ст. 69, 77 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2012 Підприємством (сторона 1) та Товариством (сторона 2) укладено Авторський (ліцензійний) договір № А-7/26.12.12 про надання виключного права на використання комп'ютерної програми (далі - договір, оспорюваний договір), умовами якого передбачено, що відповідач надає, а позивач отримує право на використання Комп'ютерної програми (ліцензію) в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, та виплачує відповідачу в порядку та на умовах Договору роялті (п. 2.1).

Згідно з пунктом 1.1 Договору під терміном «Комп'ютерна програма» для цілей цього договору розуміється об'єкт авторського права (набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп'ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату), а саме Комп'ютерна програма «Державний реєстр актів цивільного стану».

У відповідності до приписів статті 3.1 Договору комп'ютерна програма повинна використовуватися стороною 1 виключно у наступні способи: забезпечення створення (накопичення) до бази даних Державного реєстру актів цивільного стану (далі - Реєстр), обробки інформації в цій базі даних, формування відомостей з неї, забезпечення надання інформації відповідно до вимог чинного законодавства.

За Договором Підприємству надаються наступні права:

- виключне право на використання Комп'ютерної програми (ліцензія) виключно у Сфері використання Комп'ютерної програми, визначеній розділом 3 цього Договору, без права внесення змін (модифікацій) до Комп'ютерної програми, без права декомпілювати (за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України), або дизасемблювати Комп'ютерну програму (п. 3.3.1);

- право надавати доступ до Комп'ютерної програми третім особам виключно у Сфері використання Комп'ютерної програма визначеній розділом 3 даного Договору, в обсязі, що не перевищує обсягу прав, передбачених п. 3.3.і цього Договору, без права внесення змін (модифікацій) до Комп'ютерної програми, без права декомпілювати (за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України), або дизасемблювати Комп'ютерну програму. Визначені у п. 3.3 Договору права що надаються Стороні 1, поширюються і діють, починаючи з дати підписання акту прийняття-надання Права на використання Комп'ютерної програми (ліцензії), проте не раніше «01» січня 2013 року, та діють до кінця строку дії цього Договору (п 3.3.2);

- право на використання Комп'ютерної програми (ліцензія) поза Сферою використання Комп'ютерної програми, визначеною цим Договором, залишається за Стороною 2, яке така особа здійснює вільно та на власний розсуд, в тому числі має право надати третім особам права на використання таких комп'ютерних програм в іншій сфері використання, за умови, що така інша сфера використання не співпадає, навіть частково, зі Сферою використання Комп'ютерної програми, визначеною цим Договором.

У відповідності до пункту 13.1 Договір діє з 01 січня 2013 року до 30 червня 2013 року включно.

Додатковою угодою від 18.06.2013 сторони дійшли згоди розірвати Договір з 18 червня 2013 року.

Згідно з актом від 05.11.2013 № 08-21/21 позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 01.01.2012 по 30.06.2013 встановлено, що Держінформ'юстом перед затвердженням Мін'юстом показників у фінансових планах на 2012 рік та І півріччя 2013 року Підприємством приховано джерело авторської винагороди (роялті), що сплачувалася комерційним структурам - Товариству та ТОВ «3-Т» у загальній сумі 132 798,7 тис. грн., оскільки вказані витрати були заплановані в розділі фінансового плану 013/7/3 "експлуатаційні витрати" з приміткою "Комплекс робіт по забезпеченню безперебійної роботи серверу та каналів доступу до реєстрів, цілодобову підтримку у робочому стані технічних засобів", чим не дотримано вимоги пункту 2 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб'єкта господарювання державного сектора економіки, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 21.06.2005 № 173; укладання незаконних договорів з Товариством та ТОВ «3-Т» призвело до того, що матеріальне право власності на матеріальне забезпечення, що є складовою автоматизованих систем Єдиних та Державних реєстрів, без якого ці реєстри не функціонують не належить Підприємству або Мін'юсту, що суперечить Загальним вимогам до програмних продуктів, які закуповуються та створюються на замовлення державних органів, затверджених постановою КМУ від 12.08.2009 № 869.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання наявності чи відсутності підстав для визнання Договору недійсним у зв'язку з його невідповідністю вимогам законодавства (Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану громадян, Закону України «про адміністративні послуги») щодо обов'язковості перебування Державного реєстру актів цивільного стану громадян у державній власності, порядку використання коштів державного підприємства та формування ціни договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що:

фінансовим планом позивача не було передбачено таких видатків, як сплата роялті комерційним структурам за надання прав користування програмним забезпеченням для функціонування Єдиних та Державних реєстрів;

виключно позивач уповноважений на створення та ведення Реєстру;

позивач не мав права укладати Договір, при цьому самостійно не створюючи програмного забезпечення, яке перебувало б у державній власності;

укладення Договору суперечить приписам Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, який затверджений постановою КМ України від 22 серпня 2007 р. № 1064;

витрати позивача у вигляді авторської винагороди не забезпечували відповідність державної регульованої ціни витратам на виробництво одиниці товару (роботи/послуги) в момент укладення спірного Договору.

Згідно з приписами частини першої статті 1109 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У відповідності до статті 433 ЦК України до об'єктів авторського права відносяться твори, зокрема комп'ютерні програми, компіляції даних (бази даних), якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» комп'ютерна програма - це набір інструкцій у вигляді слів, цифр, кодів, схем, символів чи у будь-якому іншому вигляді, виражених у формі, придатній для зчитування комп'ютером, які приводять його у дію для досягнення певної мети або результату (це поняття охоплює як операційну систему, так і прикладну програму, виражені у вихідному або об'єктному кодах);

База даних (компіляція даних) - це сукупність творів, даних або будь-якої іншої незалежної інформації у довільній формі, в тому числі - електронній, підбір і розташування складових частин якої та її упорядкування є результатом творчої праці, і складові частини якої є доступними індивідуально і можуть бути знайдені за допомогою спеціальної пошукової системи на основі електронних засобів (комп'ютера) чи інших засобів.

Відповідно до ч. 5 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану забезпечує створення, ведення та функціонування Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що Державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього.

Державний реєстр актів цивільного стану громадян ведеться відділами державної реєстрації актів цивільного стану.

Держателем Державного реєстру актів цивільного стану громадян є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану.

Адміністратором Державного реєстру актів цивільного стану громадян є державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України.

Адміністратор Державного реєстру актів цивільного стану громадян здійснює заходи із створення і супроводження програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, збереження та захисту бази даних, відповідає за його функціонування, надає безоплатний доступ до нього відділам державної реєстрації актів цивільного стану, забезпечує реєстрацію такого доступу та збереження відомостей про кожний доступ.

Порядок ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами пункту 2 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, який затверджений постановою КМ України від 22 серпня 2007 р. № 1064, адміністратор Реєстру - державне підприємство «Інформаційний центр» Мін'юсту, яке здійснює заходи із створення і супроводження програмного забезпечення Реєстру, збереження та захисту бази даних Реєстру, відповідає за його функціонування, надає реєстраторам доступ до нього.

У відповідності до пункту 4 наказу Мінюсту від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 р. за № 691/15382 «Про затвердження Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян» доручено Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України впровадити Державний реєстр актів цивільного стану громадян з 20.12.2008.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до приписів частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з приписами статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього.

Частиною 4 статті 11 у Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» установлено, що адміністратор Державного реєстру актів цивільного стану громадян здійснює заходи із створення і супроводження програмного забезпечення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, збереження та захисту бази даних, відповідає за його функціонування, надає безоплатний доступ до нього відділам державної реєстрації актів цивільного стану, забезпечує реєстрацію такого доступу та збереження відомостей про кожний доступ.

Пунктом 2 Порядку визначено, що реєстратори - відділи державної реєстрації актів цивільного стану структурних підрозділів головних управлінь юстиції Мін'юсту в Автономній Республіці Крим, в областях, мм. Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції Укрдержреєстру.

Внесення до Реєстру відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється реєстратором одночасно із складенням відповідного актового запису цивільного стану (пункт 6 Порядку).

Тобто, Реєстр є комп'ютерною програмою, яка забезпечує створення реєстратором (органом державної влади) бази даних відомостей про акти цивільного стану громадян, перебуває у власності Держави та адмініструється Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються (ч. 3).

За авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам (ч. 4).

За умовами оспорюваного Договору позивачу надаються наступні права:

виключне право на використання Комп'ютерної програми (ліцензія) виключно у Сфері використання Комп'ютерної програми, визначеній розділом 3 цього Договору, без права внесення змін (модифікацій) до Комп'ютерної програми, без права декомпілювати (за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України), або дизасемблювати Комп'ютерну програму (п. 3.3.1);

право надавати доступ до Комп'ютерної програми третім особам виключно у Сфері використання Комп'ютерної програма визначеній розділом 3 даного Договору, в обсязі, що не перевищує обсягу прав, передбачених п. 3.3.і цього Договору, без права внесення змін (модифікацій) до Комп'ютерної програми, без права декомпілювати (за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством України), або дизасемблювати Комп'ютерну програму. Визначені у п. 3.3 Договору права що надаються Стороні 1, поширюються і діють, починаючи з дати підписання акту прийняття-надання Права на використання Комп'ютерної програми (ліцензії), проте не раніше «01» січня 2013 року, та діють до кінця строку дії цього Договору (п 3.3.2);

При цьому, у пункті 3.1 Договору сторони узгодили сферу використання Комп'ютерної програми - забезпечення створення (накопичення) бази даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, обробки інформації в цій базі даних, формування відомостей з неї, забезпечення надання інформації відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, згідно Технічного завдання на комплексну систему захисту інформацію автоматизованої системи «Державний реєстр актів цивільного стану громадян», затверджене ДП «Інформаційний центр» 09.04.2008 (т. 2 а.с. 55), Державний реєстр актів цивільного стану громадян - це єдина комп'ютерна база даних про акти цивільного стану, внесені до них зміни і доповнення, видачу свідоцтв про реєстрацію актів цивільного стану та витягів з реєстру.

Тобто, використання Комп'ютерної програми у іншій сфері ніж забезпечення функціонування Державного реєстру актів цивільного стану громадян технічно не можливо.

При цьому, за умовами п. 3.5 оспорюваного договору право на використання Комп'ютерної програми (ліцензія) поза Сферою використання Комп'ютерної програми, визначеною цим Договором, залишається за Стороною 2 (відповідачем), яке така особа здійснює вільно та на власний розсуд, в тому числі має право надати третім особам права на використання таких комп'ютерних програм в іншій сфері використання, за умови, що така інша сфера використання не співпадає, навіть частково, зі Сферою використання Комп'ютерної програми, визначеною цим Договором.

Передаючи позивачу виключні права на використання комп'ютерної програми «Державний реєстр актів цивільного стану громадян», відповідач зберігає за собою право на її використання та передачу іншим особам, що суперечить положенням статті 11 у Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», пункту 2, 6 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, який затверджений постановою КМ України від 22 серпня 2007 р. № 1064, за умов неможливості використання такої комп'ютерної програми у іншій сфері використання, що передбачена умовами оспорюваного договору.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що укладений сторонами Договір укладено всупереч нормам цивільного законодавства, що регулюють правовідносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, створенням та веденням (функціонуванням) Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а отже підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Слід зазначити, що припинення дії договору у зв'язку з його розірванням не пов'язане із існуванням обставин, що впливають на дійсність укладеного сторонами правочину, у зв'язку з чим належить відхилити доводи відповідача про неможливість визнання недійсним розірваного договору.

Разом з тим, доводи позивача про те, що фінансовим планом Підприємства не було передбачено таких видатків, як сплата роялті комерційним структурам за надання прав користування програмним забезпеченням для функціонування Єдиних та Державних реєстрів; витрати позивача у вигляді авторської винагороди не забезпечували відповідність державної регульованої ціни витратам на виробництво одиниці товару (роботи/послуги) в момент укладення спірного Договору, не можуть бути підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки не узгоджуються з основними принципами укладення правочинів щодо свободи договору та встановлення ціни договору за домовленістю сторін.

Слід також зазначити, що встановлення розміру авторської винагороди (роялті) за авторським (ліцензійним) договором не відноситься до державних регульованих цін, а відноситься до вільних цін, які відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» встановлюються суб'єктами господарювання за згодою сторін.

Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та умови укладеного сторонами Договору, що призвело до помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, та як наслідок відмову у їх задоволенні за наявності законодавчо визначених підстав.

Вказані порушення визнається апеляційною колегією беззаперечною підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду з одночасним ухваленням нового у відповідності до вимог чинного матеріального та процесуального права про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції та апеляційному господарському суді покладаються на відповідача у зв'язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 у справі № 910/11170/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити повністю.

5. Визнати недійсним Авторський (ліцензійний) договір № А-7/26.12.12 про надання виключного права на використання комп'ютерної програми від 26.12.2012, укладений між Державним підприємством "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арт-мастер".

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арт-мастер" (код 30404750, 03035. М. Київ, вул. Сурикова, 3, літ. «А») на користь Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (код 25287988, 04053, м. Київ, вул. Артема, 73) 2557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко