КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа№ 910/8117/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Ковальов С.В. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Щербак Є.М., Ханович К.В. - за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015р.

у справі № 910/8117/15-г (суддя: Любченко М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про стягнення 71 207 716,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення 71 207 716,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №070214-Л від 07.02.2014р. про відкриття та ведення кореспондентського рахунку в частині повернення грошових коштів на підставі заяви клієнта про закриття рахунку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року у справі № 910/8117/15-г у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, крім підстав зазначених у позовній заяві, посилається на те, що тимчасова адміністрація не обмежує право власності позивача, а лише встановлює для відповідача певні обмеження у здійсненні господарських та банківських операцій.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" (кореспондент) було укладено договір №070214-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку, за умовами якого банк для ведення розрахунків відкриває кореспонденту кореспондентський рахунок "Лоро" в українських гривнях та виконує за дорученням і за кошти кореспондента розрахунки і здійснює обслуговування рахунку.

Матеріали справи свідчать про те, що на підставі означеного правочину Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" було відкрито кореспондентський рахунок №4 в українських гривнях.

Відповідно до п.3.10 договору банк проводить операції по кореспондентському рахунку відповідно до чинного законодавства України та і положень цього договору.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що кореспондент повідомляє банк про свій намір закрити Кореспондентський рахунок у письмовому вигляді.

У п. 6.3 договору сторонни узгодили, що з моменту одержання письмового повідомлення кореспондента про закриття кореспондентського рахунку банк припиняє приймати від кореспондента доручення на виконання активних операцій по відповідному рахунку і протягом трьох робочих днів після одержання такого повідомлення зобов'язаний перерахувати залишок коштів на рахунок, зазначений кореспондентом в іншому банку.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В силу ст.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та п.1 Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, яку затверджено Постановою №320 від 16.08.2006р. Правління Національного банку України, кореспондентський рахунок - це рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Обов'язок банку повернути кореспонденту залишок грошових коштів у разі закриття кореспондентського рахунку також передбачено п.2 глави 2 Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, яку затверджено Постановою №320 від 16.08.2006р. Правління Національного банку України.

Матеріали справи свідчать про те, що 25.02.2015р. Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з заявою №230 від 25.02.2015р. про закриття, в тому числі, кореспондентського рахунку №4 та перерахування залишку грошових коштів в сумі 71 207 716,59 грн. на кореспондентський рахунок №3120 в Публічному акціонерному товаристві "КБ Хрещатик", що не заперечується відповідачем.

Матеріалами справи, а саме банківською випискою підтверджується наявність на момент звернення кореспондента з заявою до банку наведеної суми залишку грошових коштів на кореспондентському рахунку в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк".

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виник обов'язок з повернення залишку грошових коштів з кореспондентського рахунку Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", відкритого на підставі договору №070214-Л від 07.02.2014р., строк виконання якого настав.

Однак, Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" свої зобов'язання в частині повернення залишку грошових коштів з рахунку №4 Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" виконано не було, на визначений позивачем рахунок у Публічному акціонерному товаристві "КБ Хрещатик" кошти не перераховано.

Частиною 1 ст.1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Отже, суд першої інстнації дійшов вірного висновку про те, що приймаючи до уваги викладені вище положення законодавства, при зверненні до суду з розглядуваним позовом, позивачем повинно бути доведено відсутність обмежень прав Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк", як власника кореспондентського рахунку, розпоряджатися грошовими коштами.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Постанови №150 від 02.03.2015р. правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015р. прийнято рішення №51 про запровадження з 03.03.2015р. по 02.06.2015р. включно тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

За приписами ч.2 ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою даного Закону України є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Пунктом 6 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

Як передбачено ч.1 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

З п. 1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, згідно з п.1 ч.6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Проте, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у даному випадку виключення, що передбачені п.1 ч.6 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивач є кредитором банку, а не вкладником, оскільки відповідно до ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Позивач, маючи майнову вимогу до банку, на захист якої подано даний позов, є кредитором банку, отже щодо нього застосовуються приписи Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі положення приписів ст. 36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд у постановах від 25.03.2015 року, 01.04.2015 року та Вищий господарський суд України в постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 904/7479/14, постанові від 13 січня 2015 року у справі № 910/13843/14, постанові від 16.09.2014 р. у справі N 910/7157/14, в постанові від 18 березня 2015 року у справі N 927/1624/14.

Враховуючи те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 71 207 716,59 грн., що знаходяться на його рахунку, є саме вимогою кредитора, в силу положень ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не може бути виконана відповідачем, у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації.

Крім цього, матеріли справи свідчать про те, що 05.10.2015 року в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" розпочато процедуру ліквідації.

Частиною 1 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів черговості, встановленої цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" звернулося до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з вимогою кредитора № 1335/1 від 28.10.2015 року та було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення 71 207 716,59 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.05.2015 року у справі № 910/8117/15-г - без змін.

3. Матеріали справи № 910/8117/15-г повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська