ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р.Справа № 916/3381/15

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 3060 від 18.09.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю № 69 від 25.12.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт про стягнення 3 657 819,06 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі по тексту ДП „Адміністрація морських портів України) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (далі по тексту ДП „Іллічівський морський торговельний порт) про стягнення заборгованості в загальній сумі 3 657 819,06 грн., яка складається із суми трьох відсотків річних в розмірі 110 310,99 грн. та збитків від інфляції в сумі 3 547 508,07 грн., обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги порушенням відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 57-П-ІЛФ-14/97-О від 31.03.2014р. ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.04.2015р. по справі № 916/729/15-г, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 01.09.2015р., було присуджено до стягнення із ДП „Іллічівський морський торговельний порт на користь ДП „Адміністрація морських портів України суму основного боргу в розмірі 9 725 485,64 грн.

31 березня 2014 р. між ДП "Адміністрація морських портів України" (надалі "Власник") та ДП "Іллічівський морський торговельний порт" (надалі - "Сервітуарій") був укладений договір майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 57-П-ІЛФ-15/97-О, згідно з яким Власник, на визначених договором умовах оплати, надає Сервітуарію право обмеженого користування належними Власнику гідротехнічними спорудами (нерухомим майном) розташованими в акваторії Іллічівського морського порту, а саме: причали №№ 1(архівний номер паспорту 85103), №2 (архівний номер паспорту 85104), №7 (архівний номер паспорту 84719), №9 (архівний номер паспорту 84721), №10 (архівний номер паспорту 84722), №12 (архівний номер паспорту 85105), №14 (архівний номер паспорту 85106), №15 (архівний номер паспорту 85235), №16 (архівний номер паспорту 85236), №17 (архівний номер паспорту 85237), №19 (архівний номер паспорту 85312), №20 (архівний номер паспорту 85313), №21 (архівний номер паспорту 85314), №22 (архівний номер паспорту 85315), №28 (архівний номер паспорту 84723). При цьому, право користування Сервітуарієм причалом обмежується виконанням навантажувально-розвантажувальних робіт силами і засобами Сервітуарія. Сервітут не підлягає відчуженню, строк сервітуту з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

Згідно п.7.1 Договору він набирає чинності з дня його укладання, але регулює взаємовідносини між сторонами починаючи з 01.01.2014р. у відповідності до ст..631 Цивільного кодексу України, окрім користування та оплати за користування Сервітуарієм 4-ю секцією причалу №9. У цій частині Договір регулює взаємовідносини між сторонами з 01.03.2014р. Договір діє до 31.12.2014р., а в частині розрахунків до 31 .01.2015р., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим Договором.

Сторони за Договором домовилися, що плата за сервітут на рік становить: за причал №1- 1 855 211 грн. 53 коп.; за причал №2 1 132 428 грн.; за причал №7 166 898 грн. 60 коп.; за причал №9 248 837 грн. 50 коп.; за причал №10 2 993 756 грн. 15 коп.; за причал №12 399 486 грн.; за причал №14 880 141 грн. 50 коп.; за причал №15 1 167 775 грн. ; за причал №16 1 619 772 грн. ; за причал №17 1 514 990 грн.; за причал №19 1 519 207 грн. 80 коп., за причал №20 856 344 грн.; за причал № 21 61 480 грн.; за причал №22 685 420 грн.; за причал №28 903 126 грн. 30 коп. При цьому, місячна плата за сервітут розраховується виходячи з кількості календарних днів у звітному місяці та наведена у додатку №1 до Договору. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п.2.5 Договору оплата сервітуту здійснюється не пізніше 31.01.2015р. на підставі рахунків Власника, що направляються Сервітуарію до 8 числа місяця наступного за звітним.

Проте, судом було встановлено, що в порушення прийнятих на себе зобовязань за договором майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014р., ДП „Іллічівський морський торговельний порт своєчасно не внесло плати за користування сервітутом в строк до 31.01.2015р. включно, в результаті чого, за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 9 725 485,64 грн., яка була присуджена до стягнення в загальному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищевикладені обставини, які стосуються правовідносин між сторонами по справі з приводу внесення плати за сервітут відповідно до умов договору майнового сервітуту (користування гідротехнічними спорудами) № 57-П-ІЛФ-15/97-О від 31.03.2014р. не потребують додаткового доведення та вважаються преюдиціальними для даної справи фактами.

Отже, факт порушення відповідачем власних зобовязань за даним договором сервітуту встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, а вказана сума основного боргу була погашена відповідачем лише 19.06.2015р., що підтверджується відповідною банківською випискою.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на положення ст.. 625 ЦК України позивачем було нараховано ДП „Іллічівський морський торговельний порт до сплати три відсотки річних в сумі 110 310,99 грн. за період з 01.02.2015р. по 18.06.2015р. включно, перевіривши розрахунок яких, суд доходить висновку про його правильність та обґрунтованість, у звязку з чим, позовні вимоги у названій частині підлягають задоволенню.

Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України ДП „Адміністрація морських портів України було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції в сумі 3 547 508,07 грн. за порушення зобовязань щодо внесення плати за сервітут. Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення збитків від інфляції, суд доходить висновку про його правильність та обґрунтованість, у звязку з чим, позовні вимоги про стягнення із ДП „Іллічівський морський торговельний порт збитків від інфляції в сумі 354 508,07 грн. також підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ДП „Іллічівський морський торговельний порт перед ДП „Адміністрація морських портів України в загальній сумі 3 657 819,06 грн., яка складається з суми збитків від інфляції в розмірі 3 547 508,07 грн. та трьох відсотків річних в сумі 110 310,99 грн., витікає з положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобовязання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі шляхом присудження до стягнення із ДП „Іллічівський морський торговельний порт на користь ДП „Адміністрація морських портів України збитків від інфляції в розмірі 3 547 508,07 грн. та трьох відсотків річних в сумі 110 310,99 грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 615, 617, 625 629 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 35 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт /68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, / на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України /01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14, / в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України /68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, код ЄДРПОУ філії 38728418/ три відсотки річних в сумі 110 310 грн. 99 коп. /сто десять тисяч триста десять грн. 99 коп./, збитки від інфляції в сумі 3 547 508 грн. 07 коп. /три мільйони пятсот сорок сім тисяч пятсот вісім грн. 07 коп./, судовий збір в сумі 73 080 грн. 00 коп. /сімдесят три тисячі вісімдесят грн. 00 коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 14.12.2015р.

Суддя С.П. Желєзна