ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р.Справа № 916/4028/15

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 69 від 25.12.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 06.10.2015р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт до товариства з обмеженою відповідальністю „Феррум плюс про стягнення 130 714,66 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт (далі по тексту ДП „Іллічівський морський торговельний порт) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Феррум плюс (далі по тексту ТОВ „Феррум плюс) про стягнення грошових коштів в сумі 130 714,66 грн., обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги необхідністю стягнення із відповідача суми податку на додану вартість у звязку із здійсненням господарської операції із повернення у власність ТОВ „Феррум плюс його майнового внеску за договором про спільну діяльність № 81-О від 28.02.2003р. через припинення дії цієї угоди.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

28.02.2003р. між ДП „Іллічівський морський торговельний порт (Порт) та ТОВ „Феррум Плюс (ОСОБА_4) було укладено договір про спільну діяльність № 81-О (нова редакція відповідно до наказу № 74 від 03.02.2003р. МТУ), у відповідності до умов п.п. 2.1, 2.2, 3.1 якого сторони договору для досягнення спільної господарської мети зі створення та експлуатації спеціалізованого комплексу (далі комплекс) для переробки імпортної руди навалом на виробничій території 2-го терміналу Порту, прилеглій до причалу № 10 (згідно з прикладеною викопіровкою додаток № 1) зобовязуються здійснювати спільну діяльність, повязану з виконанням: маркетингової діяльності, направленої на залучення додаткових вантажопотоків та інвестицій в порт; вантажно-розвантажувальних робіт з імпортною рудою навалом у порту, включаючи весь комплекс повязаних з ними операцій; збереження вантажів, включаючи роботи по складській підготовці вантажу; транспортно-експедиційних операцій; співробітництва щодо комплексного обслуговування суден і пасажирів згідно з діючими вимогами до здійснення відповідних послуг; співробітництво щодо реконструкції і модернізації інфраструктури порту; агентування суден, різних допоміжних операцій і інших видів господарської діяльності порту. Сторони здійснюють сумісну діяльність переважно на території та акваторії Порту, використовуючи виробничі приміщення, інженерні споруди, виробниче устаткування і транспортні засоби, що належать Порту і ОСОБА_4. Керівництво сумісною діяльність і порядок ведення спільних справ по виконанню зобовязань за цим договором покладається на Порт згідно з виданою підприємством довіреністю і здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Виходячи з положень п.п. 5.1-5.3, 5.4, 5.5, 5.10 договору про спільну діяльність № 81-О від 28.02.2003р. Порт і ОСОБА_4 визначають вид і обсяг своїх внесків у сумісну діяльність, що здійснюються шляхом внесення коштів чи майна, включаючи нематеріальні активи (трудові ресурси, нові технології, програмне забезпечення обчислювальної техніки), що безпосередньо використовуються у сумісній діяльності. Перелік і вартість таких внесків зазначені відповідно в додатках 1 і 2, що є невідємною частиною цього договору. Внески сторін складають: Порт 55%, ОСОБА_4 45%. Вартість майна визначається незалежною експертизою відповідно до Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні та чинної методики оцінки вартості майна, у порядку, встановленому Фондом державного майна України. Вартість нематеріальних активів оцінюється незалежною експертизою відповідно до чинного законодавства. Майно сторін, що використовується при здійсненні сумісної діяльності, залишається власністю цих сторін і відображається в окремому балансі в порядку, встановленому чинним законодавством України. ОСОБА_4 передається Порту як стороні, уповноваженій на ведення спільних справ, у тимчасове користування на термін дії договору без права розпорядження ним. Передача підтверджується оформленням двостороннього акту приймання-передачі. Повернення ОСОБА_4 належного йому майна, переданого за даним договором у сумісну діяльність, можливе тільки у випадку припинення договору або за згодою сторін.

Договір було укладено терміном на 10 років до 01.04.2013р. Термін дії даного договору може бути продовжений на наступний термін на тих же умовах, за письмовою згодою сторін (.п.п. 14.1, 14.2 договору про спільну діяльність № 81-О від 28.02.2003р.).

Як свідчить додаток № 1 до договору про спільну діяльність № 81-О від 28.02.2003р., який містить перелік і вартість внесків Порту в сумісну діяльність, а також акт приймання-передачі від 01.09.2003р., ДП „Іллічівський морський торговельний порт передало до спільної діяльності сторін майно загальною вартістю 6 193 739 грн.

В свою чергу, згідно з додатком № 2 до договору про спільну діяльність № 81-О від 28.02.2003р., який містить перелік і вартість внесків ОСОБА_4 в сумісну діяльність, а також акт приймання-передачі від 01.09.2003р., ТОВ „Феррум Плюс передало до спільної діяльності сторін майно перевантажувальний комплекс руд кольорових металів, загальною вартістю 4 929 423 грн.

На підставі додаткової угоди від 12.06.2008р. до договору про спільну діяльність № 81-О від 28.02.2003р. сторони домовились про включення та виключення окремого майна із додатку № 1 „Перелік і вартість внесків Порту в сумісну діяльність, в результаті чого, фактичні внески сторін станом на 01.07.2008р. склали: 1) ДП „Іллічівський морський торговельний порт основні засоби та обладнання, загальною вартістю 6 219 345,00 грн., що складає 55,785% від загального внеску сторін (11 148 768,00 грн.); 2) ТОВ „Феррум Плюс основні засоби загальною вартістю 4 929 423,00 грн., що складає 44,215% від загального внеску сторін (11 148 768,00 грн).

Відповідно до ст.ст. 1130-1132 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Положеннями ст. 1133 ЦК України визначено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Згідно зі ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.08.2012р. по справі № 5017/1255/2012, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.2012р. та постановою Вищого господарського суду від 24.12.2012р., було розірвано договір про спільну діяльність № 81-О від 28.02.2003р., укладений між сторонами по справі.

Положеннями ст. 1141 ЦК України визначено, що у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Учасник, який вніс у спільну власність річ, визначену індивідуальними ознаками, має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів.

У звязку із припиненням дії даного договору, сторонами було складено акт прийому-передачі (повернення) від 25.02.2013р. на підтвердження факту повернення відповідачу його внеску до спільної діяльності, залишкова вартість якого станом на 30.09.2012р. складає 653 573,30 грн.

Як стверджує позивач, операція із повернення внеску ТОВ „Феррум плюс із спільної діяльності підлягає оподаткуванню податком на додану вартість в сумі 130 714,66 грн., який не був сплачений відповідачем на користь ДП „Іллічівський морський торговельний порт як особи, відповідальної за ведення справ спільної діяльності. З метою оподаткування даної операції позивачем було складено податкову накладну № 4 від 30.09.2012р.

В свою чергу, приймаючи до уваги той факт, що ТОВ „Феррум плюс відмовилось від сплати даної суми податку на додану вартість, а також враховуючи збитковість спільної діяльності та як наслідок, відсутності іншої можливості виконання податкових зобовязань, окрім стягнення суми коштів із її учасників, позивач як особа, відповідальна за ведення справ учасників спільної діяльності, звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Згідно з п. 14.1.191 ст. 14 Податкового кодексу України постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. З метою застосування терміна "постачання товарів" електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром. Постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу;

б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства;

в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню);

г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення;

д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника;

е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.

Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням.

Крім того, пунктом 196.1.7 ст. 196 Податкового кодексу України, в якій міститься поняття операцій, які не оподатковуються податком на додану вартість, реорганізація (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб не оподатковуються податком на додану вартість. При здійсненні спільної (сумісної діяльності) передача товарів (робіт, послуг) на окремий баланс платника податку, уповноваженого договором вести облік результатів такої спільної діяльності, вважається постачанням таких товарів (робіт, послуг).

В силу положень ст. 194 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час повернення майна на користь відповідача із спільної діяльності) операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

При цьому, п 10 підрозділу 2 „Особливості справляння податку на додану вартість розділу ХХ „Перехідні положення Податкового кодексу України (яка була чинною на час повернення майна на користь відповідача із спільної діяльності) було встановлено, що за податковими зобов'язаннями з податку на додану вартість, що виникли: з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2013 року включно ставка податку становить 20 відсотків.

Отже, операція із постачання товарів, до яких прирівняна передача (внесення) та повернення товару/майна як вкладу у спільну діяльність, на час виникнення спірних відносин належала до господарських операцій, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 20%.

В той же час, п. 14.1.139 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування дві чи більше особи, які здійснюють спільну діяльність без утворення юридичної особи, вважаються окремою особою у межах такої діяльності. Облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку. Для цілей оподаткування господарські відносини між учасниками спільної діяльності прирівнюються до відносин на основі окремих цивільно-правових договорів.

Відповідно до п. 3.5 Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. N 1588, на обліку в органах державної податкової служби перебувають угоди про розподіл продукції, договори управління майном та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами (угодами), визначені Податковим кодексом України.

Таким чином, договори про спільну діяльність перебувають на окремому податковому обліку, оскільки в розумінні податкового законодавства спільна діяльність декількох осіб без створення юридичної особи є окремим субєктом оподаткування.

Згідно зі п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до Державної податкової адміністрації України є дата та час, зафіксовані у квитанції. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше двадцяти календарних днів, наступних за датою їх виписки. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В порушення наведених законодавчих норм, податкова накладна № 4 від 30.09.2012р., надана позивачем на підтвердження факту виникнення його податкових зобовязань у спірних правовідносинах, не була зареєстрована в установленому законом порядку в Єдиному реєстрі податкових накладних у визначені строки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази такої реєстрації. Крім того, вказана податкова накладна складена не в момент виникнення будь-якої із подій, визначених ст. 187 Податкового кодексу України, оскільки у вказану календарну дату не відбулось ані передання майна, ані перерахування грошових коштів. У звязку із викладеним, вказана накладна не надає відповідачу права на формування податкового кредиту на зазначену у ній суму податку на додану вартість.

Згідно з п.п. 201.14, 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом. Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

В силу положень п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Положеннями ст.ст. 202, 203 Податкового кодексу України передбачено, що звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал. Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що спірні податкові зобовязання спільної діяльності, які виникли у звязку із розірванням даного договору, мали бути задекларовані у податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період вересня 2012р., проте докази здійснення цього з боку позивача як відповідальної особи в матеріалах справи відсутні. Так само в матеріалах справи відсутні будь-які докази подання уточнюючої декларації спільної діяльності за вересень 2012р. При цьому, відповідно до рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 03.02.2014р. № 431, виданого Спеціалізованою податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Одесі, заборгованість спільної діяльності сторін перед бюджетом із податку на додану вартість відсутня.

В свою чергу, доказів погашення позивачем заборгованості із податку на додану вартість в межах спільної діяльності у звязку із поверненням відповідачу його внеску в матеріалах справи також відсутні.

При цьому, відповідно до рядка 170 Балансу станом на 30.06.2012р. спільної діяльності, який складений позивачем як відповідальною особою, на кінець звітного періоду наявна дебіторська заборгованість бюджету перед спільною діяльністю сторін в сумі 783 тис. грн.

Відповідно до ст. 1137 ЦК України порядок відшкодування витрат і збитків, пов'язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно.

За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів виконання позивачем у визначений податковим законодавством спосіб за рахунок власних коштів, які не покриваються бюджетом спільної діяльності відповідно до умов договору про спільну діяльність № 81-О від 28.02.2003р., податкового зобовязання, що виникло у звязку із вчиненням господарської операції щодо повернення відповідачу його внеску у спірну діяльність, що, в свою чергу, підтверджувало б наявність обовязку ТОВ „Феррум плюс покрити відповідні витрати як учасника спільної діяльності за рахунок власних коштів, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог ДП „Іллічівський морський торговельний порт та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Підсумовуючи все вищевикладене, відповідно до ст. 1130-1134, 1137, 1141 ЦК України, п.п. 14.1.139, 14.1.191 ст. 14, п. 49.1 ст. 49, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст.187, ст. 194, п. 196.1.7 ст. 196, п.п. 201.1, 201.7, 201.14, 201.15 ст. 201, ст.ст. 202, 203, п. 10 підрозділу 2 „Особливості справляння податку на додану вартість розділу ХХ „Перехідні положення Податкового кодексу України, п. 3.5 Порядок обліку платників податків і зборів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. N 1588, ст.ст. 1, 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, п. 3.5 Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011р. N 1588, позов ДП „Іллічівський морський торговельний порт задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судом покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 07.12.2015р.

Суддя С.П. Желєзна