РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015Справа №910/22455/15
За позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк»

до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

про стягнення 485 000,00 доларів США, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Ференець А.В. (представник за довіреністю №52 від 01.12.2015р.);

від відповідача: Андрущук О.В. (представник за довіреністю №010-01/6358 від 08.10.2015р.);

Кузьменко Ю.С. (представник за довіреністю №010-01/10288 від 16.12.2011р.).

Обставини справи:

Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» (надалі також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі також - відповідач) 485 000,00 доларів США.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10.03.2004р. між відповідачем - ВАТ «Державний експортно - імпортний банк України» (яке змінило найменування на ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України»), та позивачем - ТОВ «КБ «Експобанк» (яке змінило найменування на ПАТ «Комерційний банк «Експобанк»), укладено Договір про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи №8-2/23-06, Договір гарантійного депозиту № 8-4/23-06 від 10.03.2004р. В свою чергу, виконання зобов'язань позивача, які випливають з Договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2/23-06, Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., забезпечено заставою майнових прав згідно Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., а саме: заставою права вимоги коштів в сумі 485 000,00 доларів США, розміщених зокрема на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», відкритих у ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» згідно з умовами Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. Постановою Правління Національного банку України від 22.01.2015р. №41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» Волощука І.Г. строком на 1 рік: з 26.01.2015р. по 25.01.2016р. включно. В свою чергу, відповідач 26.02.2015р. звернувся до позивача з вимогами включити його вимоги (право вимоги коштів, що є предметом застави) до реєстру акцептованих вимог у розмірі: 7 941 081,38 грн. поточної заборгованості, 1 795,96 євро поточної заборгованості та 123 711,55 грн. пені. Довідкою №2956 від 18.05.2015р. відповідача було повідомлено про те, що його визнано кредитором позивача та віднесено до 7 черги відповідно до положень ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В свою чергу, відповідач звернувся до позивача з вимогами включити його вимоги (право вимоги коштів, що є предметом застави) до складу ліквідаційної маси та забезпечити можливість їх використання виключно для позачергового задоволення вимог банку, а також погодити звернення стягнення на предмети застави, зокрема, відповідно до Договору застави.

Позивачем було запропоновано відповідачу метод позачергового погашення заборгованості в частині, що забезпечена заставою за договором застави майнових прав № 8-5/23-06 від 10.03.2004 та підлягає погашенню за її рахунок, а саме: повернути заставні кошти загалом в сумі 485 000 дол. США, розміщені згідно договору гарантійного депозиту № 8-2/23-06 від 10.03.2004 (з урахуванням додаткових угод), на накопичувальний рахунок для подальшого їх продажу та задоволення визнаних (акцептованих) кредиторських вимог відповідача відповідно до ч. 3 статті 52 Закону. Проте, відповідач відмовився здійснити таке перерахування коштів в сумі 485 000 дол. США, розміщені згідно договору гарантійного депозиту № 8-2/23-06 від 10.03.2004 (з урахуванням додаткових угод) на накопичувальний рахунок, що і стало підставою для звернення позивача в особі уповноваженої особи Фонду з відповідним позовом про стягнення коштів.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого він проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що вимоги відповідача за Договором про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р. забезпечені заставою майнових прав на наведені депозитні кошти згідно договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням додаткових угод), а тому підлягають задоволенню у будь-якому випадку за рахунок заставного майна. При цьому, у випадку отримання коштів від реалізації відповідачем права застави на депозитні кошти в сумі, що перевищує кредиторські вимоги відповідача, решта коштів буде включена до ліквідаційної маси і направлена на погашення вимог інших кредиторів згідно встановлено черговості. Крім того, відповідач зазначив про те, що задоволення вимог, акцептованих позивачем, шляхом відступлення позивачем відповідачу права вимоги за договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. у валюті гарантійного депозиту (долари США) не суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки сума вкладу буде перерахована у гривневий еквівалент станом на день початку процедури ліквідації. Також, відповідач вказав, що застава за Договором застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням додаткових угод) - не припинилась в розумінні вимог Закону України «Про заставу» та умов вказаного Договору.

31.08.2015р. суддею Морозовим С.М. було винесено ухвалу про повернення позивачу позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.08.2015р. було скасовано, а позовну заяву і додані до неї документи вирішено передати до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 01.12.2015р.

В судовому засіданні 01.12.2015р. в справі №910/22455/15 було оголошено перерву до 10.12.2015р.

В судовому засіданні було оголошено наявне в матеріалах справи клопотання відповідача про залишення позовної заяви в справі №910/22455/15 без розгляду оскільки вимоги в даній справі є ідентичними справі №910/22465/15 та ґрунтуються на одних і тих же підставах.

Позивачем подано до суду заперечення на вказану заяву відповідача, де зазначено, що предмети позову в справах №910/22455/15 і №910/22465/15 є різними з огляду на те, що в даній справі вимоги заявлені про стягнення коштів, а в іншій справі заявлялись вимоги про зобов'язання вчинити дії. Стягнення грошової суми та зобов'язання перерахувати грошові кошти є різними способами захисту порушеного права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Однак, як встановлено судом, в справі №910/22465/15 винесено рішення, а тому застосування норми п. 2 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України в даному випадку є неможливим.

Окрім того, суд вважає за не обідне зазначити, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав (п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом пункту 2 частини першої статті 62 і пункту 2 частини першої статті 80 ГПК не допускається розгляд господарським судом двох чи більше справ зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет чи з тих же підстав. При цьому за змістом абзацу другого підпункту 3.7 пункту 3 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 18.09.97 N 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" підставою позову є ті обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача, а не законодавчі чи інші нормативно-правові акти, на які він посилається. (п. 20 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.09.2009р. №01-08/530 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України»).

Припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах. (п. 4.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

У відповідності до інформації, яка міститься в Діловодстві спеціалізованого суду, рішення в господарській справі №910/22465/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» про зобов'язання вчинити дії законної сили не набрало. Окрім того, предмети позову в справі №910/22465/15 та №910/22455/15 не є тотожними.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про залишення позовної заяви в справі №910/22455/15 без розгляду задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 10 грудня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2004р. між відповідачем - ВАТ «Державний експортно - імпортний банк України» (яке змінило найменування на ПАТ «Комерційний банк «Експобанк»), як принципалом, та позивачем - ТОВ «КБ «Експобанк» (яке змінило найменування на ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України»), як афіліатом, укладено Договір про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи №8-2/23-06 (далі - Договір про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р.), за умовами якого принципал зобов'язався здійснювати обслуговування кореспондентського рахунку афіліата, пов'язане з розрахунками за операціями з емісії та операції з видачі готівки за картками (п. 1.1.), афіліат зобов'язався сплачувати комісійну винагороду за розрахункове обслуговування операцій відповідно до умов тарифів (п. 5.1.2.), у разі сплати принципалом сум, згідно з п. 5.2.3. Договору за рахунок власних коштів принципала, відшкодувати принципалу ці суми в повному обсязі не пізніше 1 банківського дня наступного за днем виникнення заборгованості (п. 5.1.4.)

Також, між сторонами Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р. було укладено Додаткові угоди: №1 від 01.06.2004р., №2 від 09.03.2005р. (про продовження строку дії Договору до 09.03.2006р.), №3 від 09.06.2006р. (про продовження строку дії договору до 06.03.2006р.), №4 від 15.01.2008р., №5 від 06.03.2009р. (про продовження строку дії до 07.09.2007р.), №6 від 20.08.2009р. (продовжено строк дії договору до 07.09.2010р.), №7 від 06.09.2010р. (продовжено строку дії до 07.09.2011р. та встановлено умову про автоматичну пролонгацію за відсутності пропозиції про розірвання), №8 від 29.09.2013р.

10.03.2004 між відповідачем, з однієї сторони, та позивачем, як вкладником, з іншої сторони, укладено договір гарантійного депозиту №8-4/23-06 (далі - Договір гарантійного депозиту №8-4/23-06 від 10.03.2004р.), за умовами якого з метою забезпечення виконання вкладником своїх зобов'язань, що випливають з пунктів 4.1.3, 4.1.14, 4.1.16, 8.3-8.6 Договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2-23-06 (далі - Договір підтримки) та з п.п. 5.1.2., 5.1.4., 8.4. договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., укладених між вкладником та банком, вкладних розміщує в банку гарантійний депозит в сумі 25 000,00 доларів США на строк з 10.03.2004р. по 08.09.2005р.; внесення гарантійного депозиту підтверджується цим договором та випискою по депозитному рахунку, який буде відкрито вкладником банком для обліку суми гарантійного депозиту, надісланою вкладнику по системі СВІФТ (1.1.), дата вимоги гарантійного депозиту - 09.09.2005р. (п. 1.3.).

Також, між сторонами Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. було укладено Додаткові угоди: №1 від 09.09.2004р., №2 від 14.01.2005р., №3 від 09.03.2005р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 08.09.2006р.), №4 від 09.03.2006р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 09.09.2009р.), №5 від 04.01.2008р., №6 від 14.11.2008р. (змінено суми та строк розміщення гарантійного депозиту, а саме: до 09.09.2009р. в сумі: до 28.11.2008р. - 201 800,00 доларів США; до 12.12.2008р. - 277 800,00 доларів США; до 26.12.2008 - 354 000,00 доларів США), №7 від 06.03.2009р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 09.03.2010р.), №8 від 20.08.2009р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 09.03.2011), №9 від 06.09.2010р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 12.03.2012р.), №10 від 05.09.2011р. (щодо розміщення суми гарантійного депозиту - 354 000,00 доларів США на строк 12.03.2013р.), №11 від 05.03.2013р. (щодо розміщення суми гарантійного депозиту - 485 000,00 доларів США на строк з 17.04.2013р. по 12.03.2014р.), №12 від 12.03.2014р. (щодо розміщення суми гарантійного депозиту - 485 000,00 доларів США на строк до 17.03.2015р.).

10.03.2004р. між відповідачем, як заставодержателем, та позивачем, як заставодавцем, укладено Договір застави майнових прав №8-5/23-06 (далі - Договір застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р.), за умовами п. 1.1. якого заставою за наведеним Договором забезпечуються вимоги заставодержателя, що витікають з п.п. 4.1.3, 4.1.14, 4.1.16, 8.3-8.6 Договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2-23-06 (далі - Договір підтримки) та з п.п. 5.1.2., 5.1.4., 8.4. Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., відповідно до умов якого заставодавець зобов'язаний сплатити заставодержателю комісійну винагороду за розрахункове обслуговування операцій з видачі за картками заставодавця грошей у готівковій формі або операцій з безготівкової оплати товарів та послуг із застосуванням карток заставодавця; відшкодувати заставодержателю суми здійснених ним згідно з п. 5.2.3. Договору про розрахунки платежів за рахунок коштів заставодержателя, сплатити пеню у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем зобов'язань, передбачених п.п. 3.7, 5.1.1. Договору про розрахунки, та у разі затримки розрахунків, передбачених п. 3.8.1. Договору про розрахунки (п. 8.4 Договору про розрахунки).

Пунктом 1.2. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено, що заставодавець з метою забезпечення своїх зобов'язань, викладених у договорі підтримки та у договорі про розрахунки, заставляє майнові права, а саме: право вимоги коштів з рахунку гарантійного депозиту №3561, відкритого заставодавцю заставодержателем відповідно до договору гарантійного депозиту від 10.03.2004р. №8-4/23-06, і яке є предметом застави за цим договором, строком дії до 08.09.2005р. (який уточнювався в подальшому додатковими угодами, зокрема, додатковою угодою №10 визначено граничний строк розміщення - 17.03.2015р.).

Пунктом 1.3. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. сторонами узгоджено, що заставодавець з моменту прострочки виконання заставодавцем зобов'язань по договору підтримки та/або договору про розрахунки, а також у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов цього договору:

- уступає заставодержателю право вимоги коштів з депозитного рахунку.

- доручає заставодержателю здійснити погашення заборгованості за договором підтримки та /або договором про розрахунки за рахунок коштів, що обліковуються на депозитному рахунку;

Згідно з пунктом 1.5. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем відповідних положень договору підтримки та/або договору про розрахунки, та/або невиконання заставодавцем відповідних положень цього договору, заставодержатель має право отримати задоволення свої вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

Відповідно до п.п. 2.1.2. п. 2.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем своїх зобов'язань за цим Договором, Договором підтримки, Договором про розрахунки здійснити погашення заборгованості за рахунок коштів, які обліковуються на депозитному рахунку.

Підпунктом 2.1.3. п. 2.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або його частину згідно з чинним законодавством України та цим Договором у випадку:

- якщо в момент настання терміну виконання заставодавцем зобов'язання (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до договору підтримки та/або договору про розрахунки), забезпеченого заставою згідно з цим договором, воно не буде виконано;

- виникнення у нього права вимагати дострокового погашення боргу та/або дострокового виконання заставодавцем своїх зобов'язань за договором підтримки та/або договором про розрахунки;

- інших випадках, передбачених чинним законодавством, цим Договором, Договором підтримки та/або договором про розрахунки.

Підпунктом в) п.п. 2.1.4. п. 2.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави достроково у випадку, якщо проти заставодавця порушено провадження у справі про банкрутство або прийнято рішення про його ліквідацію.

Відповідно до п.п. 2.1.5. п. 2.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., заставодержатель має право за рахунок предмета застави задовольнити вимоги, зазначені у цьому договорі, в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків.

Пунктом 3.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено, що право застави виникає з дати підписання цього договору повноважними представниками сторін, а припиняється - задоволенням заставодавцем у повному обсязі вимог заставодержателя, забезпечених заставою за цим договором (п. 3.2.).

Також, сторонами Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. укладено Додаткові угоди до нього, а саме: №1 від 14.01.2005р., №2 від 09.03.2005р., №3 від 09.03.2006р., №4 від 04.01.2008р., №5 від 06.03.2009р., №6 від 20.08.2009р., №7 від 06.09.2010р., якими уточнювались строки розміщення депозиту, №8 від 05.09.2011р. (щодо уточнення суми заставленого права на депозит - 354 000,00 доларів США, право вимоги яких є предметом застави), №9 від 05.03.2013р. (щодо уточнення суми заставленого права на депозит - 485 000,00 доларів США, право вимоги яких є предметом застави, а також встановлення терміну повернення гарантійного депозиту - 12.03.2014р.), №10 (якою уточнено граничний строк розміщення - 17.03.2015р.).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р. та Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., розміщено на рахунку, відкритому у відповідача, депозитні кошти в сумі 485 000,00 доларів США, що підтверджується зокрема виписками по рахунку, довідкою про залишок на особовому рахунку позивача, і що не заперечувалось сторонами спору.

22.01.2015р. постановою Правління Національного банку України від 22.01.2015р. №41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» Волощука І.Г. строком на 1 рік: з 26.01.2015р. по 25.01.2016р. включно.

30.01.2015р. в газеті «Голос України» опубліковано відомості про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

24.02.2015р. відповідач звернувся з листом №023-06/1272 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача (який отримано останнім 26.02.2015р.), в якому відповідач, посилаючись на те, що виконання зобов'язань позивача, які випливають з договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2/23-06, договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., забезпечено заставою майнових прав згідно договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених зокрема на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», відкритих у ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» згідно з умовами договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., а також враховуючи положення ч. 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вказував на те, що право вимоги належних ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» коштів, що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використуватися виключно для позачергового задоволення вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України», а саме: поточна заборгованість в сумі 7 941 081,38 грн. та поточна заборгованість в сумі 1 795,96 євро за Договором про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., 123 711,55 грн. - пеня.

Довідкою від 18.05.2015р. №2956 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» підтвердила, що ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» визнано кредитором ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» в сумі 8 604 859,06 грн. з віднесенням до 7 черги задоволення у відповідності до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

09.06.2015р. відповідач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача з листом №023-06/1272 (який отримано останнім 12.06.2015р.), в якому відповідач вказував на те, що ним отримано від позивача довідку від 02.06.2015р. про акцептування його вимог в сумі 8 604 859,06 грн. та їх віднесення до 7 черги Переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Експобанк». Проте, оскільки виконання зобов'язань ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» перед ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» забезпечено заставою майнових прав, а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», відкритих у ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» згідно з умовами Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., а також враховуючи положення ч. 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідач вказував на те, що право вимоги коштів ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України». Таким чином, відповідач просив:

- включити його вимоги (право вимоги коштів, що є предметом застави) до складу ліквідаційної маси та забезпечити можливість їх використання виключно для позачергового задоволення вимог банку;

- погодити звернення стягнення на предмети застави за яким є майнові права, а саме: право вимоги коштів з вкладних рахунків, розміщених зокрема, згідно з Договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., для задоволення вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України».

07.07.2015р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» направила відповідачу лист №3843 (який отримано відповідачем 10.07.2015р. згідно поштового повідомлення про вручення), в якому вказано на те, що відповідно до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», відповідача визнано кредитором на суму 8 604 859,06 грн. Крім того, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» посилаючись на приписи статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з метою врегулювання питання, викладеного у листі від 09.06.2015р. №023-06/1272, запропонував відповідачу повернути кошти, розміщені згідно з договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. на накопичувальний рахунок №3 в Операційному департаменті НБУ АТ «КБ «Експобанк» за реквізитами: SWIFT Code NBU UA UX, JP Morgan Chase Bank, New York, SWIFT Code: CHASUS33, Account 400807238, 270 Park Avenue, New York, NY 10017, USA, для подальшого їх продажу та задоволенню вимог відповідача відповідно до ч. 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

31.07.2015р. відповідач листом №023-06/5250, надісланим у відповідь на лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» №3843 від 07.07.2015р., вказував на те, що виконання зобов'язань ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» перед ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» забезпечено заставою майнових прав, а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», відкритих у ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» згідно з умовами договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., а також враховуючи положення ч. 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право вимоги коштів ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України». При цьому, згідно з умовами Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. та ч. 1статті 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», предмет застави за наведеним Договором (право вимоги коштів з рахунку гарантійного депозиту №3561, відкритого заставодавцю заставодержателем відповідно до договору гарантійного депозиту від 10.03.2004р. №8-4/23-06) повинен реалізовуватись у відповідності до положень вказаного договору та приписів наведеного Закону.

Також, у наведеному листі відповідач просив включити його вимоги (право вимоги коштів, що є предметом застави) до складу ліквідаційної маси та забезпечити можливість їх використання виключно для позачергового задоволення вимог банку, а також погодити звернення стягнення на предмети застави за яким є майнові права, а саме: право вимоги коштів з вкладних рахунків, розміщених зокрема, згідно з договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., для задоволення вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України».

У відповідь на лист відповідача від 31.07.2015р. №023-06/5250, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» направила відповідачу лист №4446 від 13.08.2015р. (направлення якого підтверджується фіскальним чеком поштової установи №3066 від 14.08.2015р., описом вкладеного у лист та повідомленням про отримання вказаного листа відповідачем), в якому вказувала про те, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» не погоджено звернення стягнення на предмети застави, зокрема за договором застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. Зокрема, в обгрунтування підстав такого непогодження Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» зроблено посилання на п. 4.21. 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012р. №2, вказано про те, що внаслідок здійсненої конвертації депозитного вкладу (485 000,00 доларів США) з доларового еквівалента у гривневий за курсом на день відкликання банківської ліцензії, відповідач не лише задовольнить свої вимоги, але й безпідставно отримає суму коштів, що перевищує його вимоги до позивача. Крім того, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» вказувала на те, що частиною 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено право, а не обов'язок, заставодержателя звернути стягнення на заставлене майно, у порядку, встановленому чинним законодавством або договором застави, та отримати задоволення вимог за рахунок заставленого майна за умови погодження звернення стягнення на заставне майно Уповноваженою особою. На підставі викладеного, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заявлено вимогу щодо негайного повернення відповідачем грошових коштів, які розміщені в іноземній валюті зокрема за договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. на накопичувальний рахунок, відкритий в НБУ, згідно реквізитів, вказаних у листі від 07.07.2015р. №3843 з метою їх продажу відповідно до ч. 10 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За рахунок продажу валюти буде отримано кошти у гривні, з яких буде погашено заборгованість перед кредитором у повному обсязі.

Згідно поданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» довідки про заборгованість ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» перед ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» на початок ліквідації (26.01.2015р.), розмір заборгованості складає загалом 8 097 743,77 грн. (8 064 792,93 грн. та 1 795,96 євро).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 10.03.2004р. між відповідачем та позивачем укладено Договір про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи №8-2/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням додаткових угод), Договір гарантійного депозиту №8-4/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням додаткових угод) щодо розміщення депозиту в сумі 485 000,00 доларів США зі строком розміщення до 17.03.2015р.

В свою чергу, виконання зобов'язань позивача, які випливають з Договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2/23-06, Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., забезпечено заставою майнових прав згідно Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., а саме: заставою права вимоги коштів в сумі 485 000,00 доларів США, розміщених зокрема на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», відкритих у ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» згідно з умовами Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням додаткових угод).

Також, судом встановлено, що 22.01.2015р. постановою Правління Національного банку України №41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» Волощука І.Г. строком на 1 рік: з 26.01.2015р. по 25.01.2016р. включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015р. №15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку - Волощука І.Г. строком на 1 рік: з 26.01.2015р. по 25.01.2016р. включно.

30.01.2015р. в газеті «Голос України» опубліковано відомості про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

Згідно з частиною 5 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Згідно з статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У разі відступлення обтяжувачем забезпеченою обтяженням права вимоги іншій особі до неї також переходять усі права обтяжувача щодо предмета обтяження. Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі настання однієї з таких обставин: 1) інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження; 2) порушено провадження у справі про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом; 3) прийнято рішення про ліквідацію юридичної особи, рухоме майно якої є предметом забезпечувального обтяження. Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об'єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Підпунктом. в) п.п. 2.1.4 п. 2.1 Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави достроково у випадку, якщо проти заставодавця порушено провадження у справі про банкрутство або прийнято рішення про його ліквідацію.

Відповідно до п.п. 2.1.5 п. 2.1 Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., заставодержатель має право за рахунок предмета застави задовольнити вимоги, зазначені у цьому договорі, в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків.

Пунктом 3.1 Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено, що право застави виникає з дати підписання цього договору повноважними представниками сторін, а припиняється - задоволенням заставодавцем у повному обсязі вимог заставодержателя, забезпечених заставою за цим договором (п. 3.2.).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги відповідача за Договором про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням Додаткових угод) забезпечені заставою майнових прав на депозитні кошти в сумі 485 000,00 доларів США згідно Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням Додаткових угод), а тому підлягають задоволенню у будь-якому випадку за рахунок заставного майна, проте, з урахуванням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, суд зазначає що вимоги відповідача за договором про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням додаткових угод) акцептовані позивачем, які такі, що підлягають погашенню, і згідно з ч. 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право вимоги коштів, що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України». При цьому, приписами наведеного Закону не наділено Уповноважену особу Фонду під час процедури ліквідації визначати самостійно методи позачергового погашення перед кредиторами заборгованості банку, що ліквідується, а визначений Уповноваженою особою метод погашення заборгованості шляхом витребування коштів в сумі 485 000,00 доларів США, розміщених згідно договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., і право вимоги за яким є предметом застави - суперечить як приписам наведеного Закону (ч. 3 ст. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») та умовам договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. (п.п. 2.1.5. п. 2.1., п.п. 2.1.3. п. 2.1. , п.п 2.1.4. п. 2.1.).

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Частиною 1,2 статті 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Статтею 23 Закону України «Про заставу» визначено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про заставу» визначено, якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує розмір забезпечених цією заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю.

Пунктом 4.21. глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012р. №2, Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 4.22. глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012р. №2, визначено, що вимога, заявлена в іноземній валюті, включається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим НБУ на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Вимоги кредиторів зі сплати процентів (відсотків) за кредитами, депозитами, за незавершеними розрахунковими операціями тощо переносяться на відповідний рахунок кредитора.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Частиною 2 статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

З огляду на викладене, враховуючи те, що п.п. 2.1.3 п. 2.1 , п.п 2.1.4 п. 2.1 Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням додаткових угод) встановлюють право заставодержателя (відповідача) звернути стягнення на предмет застави як у випадку реалізації права вимагати дострокового погашення боргу та/або дострокового виконання заставодавцем своїх зобов'язань за договором підтримки та/або договором про розрахунки, так і достроково у випадку, якщо проти заставодавця порушено провадження у справі про банкрутство або прийнято рішення про його ліквідацію, що узгоджується і з приписами статті 20 Закону України «Про заставу» та ч. 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто без порушення черговості задоволення вимог інших кредиторів, оскільки вимоги заставодержателя задовольняються за рахунок виключно заставного майна.

Крім того, доводи позивача про те, що внаслідок здійсненої конвертації депозитного вкладу (485 000,00 доларів США) з доларового еквівалента у гривневий за курсом на день відкликання банківської ліцензії, відповідач не лише задовольнить свої вимоги, але й безпідставно отримає суму коштів, що перевищує його вимоги до позивача - судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки ч. 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Отже, у випадку, якщо після звернення стягнення на заставне майно, кошти від такого звернення перевищать суму, яка є необхідною для задоволення вимог заставодержателя, їх решта не передається заставодержателю і він не набуває на них будь-яких майнових прав, оскільки залишок коштів включається до ліквідаційної маси банку, що ліквідується.

При цьому, суд враховує і те, що задоволення вимог, акцептованих позивачем, шляхом відступлення позивачем відповідачу права вимоги за Договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. у валюті гарантійного депозиту (долари США) не суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки сума вкладу буде перерахована у гривневий еквівалент станом на день початку процедури ліквідації, що узгоджується як з приписами 5 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і п. 4.21., 4.22. глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012р. №2.

Також, доводи позивача про те, що у зв'язку із закінченням 17.03.2015р. строку дії Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням Додаткових угод), припинилась і застава права вимоги коштів з рахунку гарантійного депозиту №3561, відкритого заставодавцю заставодержателем відповідно до Договору гарантійного депозиту від 10.03.2004р. №8-4/23-06, - судом відхиляється як безпідставні та необґрунтовані, оскільки пунктом 3.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено, що право застави виникає з дати підписання цього договору повноважними представниками сторін, а припиняється - задоволенням заставодавцем у повному обсязі вимог заставодержателя, забезпечених заставою за цим договором (п. 3.2.).

Статтею 28 Закону України «Про заставу» визначено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

В свою чергу, оскільки заставодавцем (позивачем) не задоволено вимоги заставодержателя (відповідача), що витікають з п.п. 4.1.3., 4.1.14., 4.1.16., 8.3.-8.6. Договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2-23-06 (далі - Договір підтримки) та з п.п. 5.1.2., 5.1.4., 8.4. Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., зокрема в сумі акцептованій позивачем (8 604 859,06 грн. згідно довідки позивача від 18.05.2015р. №2956), доказів припинення застави з підстав припинення застави згідно приписів статті 28 Закону України «Про заставу» - суду станом на момент вирішення спору надано не було, а тому застава майнових прав - є чинною, відповідач наділений правами заставодержателя і не позбавлений права на їх реалізацію в порядку, визначеному договором та законом.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що виконання зобов'язань ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» перед ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України», що витікають з п.п. 4.1.3., 4.1.14., 4.1.16., 8.3.-8.6. Договору підтримки та з п.п. 5.1.2., 5.1.4., 8.4. Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., забезпечено заставою майнових прав, а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», відкритих у ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» згідно з умовами Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., а також враховуючи положення ч. 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», право вимоги коштів ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України».

При цьому, згідно з умовами Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. та ч. 1 статті 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», предмет застави за наведеним договором (право вимоги коштів з рахунку гарантійного депозиту №3561, відкритого заставодавцю заставодержателем відповідно до договору гарантійного депозиту від 10.03.2004р. №8-4/23-06) повинен реалізовуватись у відповідності до положень вказаного договору та приписів наведеного Закону.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем в позовній заяві не були наведені обставини, не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача в справі №910/22455/15 про стягнення з відповідача суми кошти в сумі 485 000,00 доларів США є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду) визначені пільгові категорії щодо сплати судового збору, в т.ч. уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (п. 22 ч. 1 ст. 5).

Фактично з даним позовом до суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Волощук І.Г., що призначений з 19.12.2014р. уповноваженою особою на ліквідацію позивача рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №150 від 18.12.2014р.

Відповідно до п. 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору та якщо позов такої особи залишено без задоволення, судовий збір не стягується.

Враховуючи наведені норми, беручи до уваги прийняте судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в даній справі, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 73 080,00 грн. не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.12.2015р.

Суддя С.М. Морозов