ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.12.2015 Справа № 905/3035/15

Господарський суд в особі головуючого судді Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарина Б.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви

за позовом Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів м.Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 660082,64 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 16.09.2015р.

від відповідача - не явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 596203,67 грн. пені і 63878,97 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату продукції, поставленої за договором поставки № 141503/1306425 від 27.12.2013 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на укладений сторонами договір поставки № 141503/1306425 від 27.12.2013 року., за яким позивач зобовязався поставити та передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити феросплави, на умовах, у кількості та строки, зазначені у Специфікаціях до договору, що є невідємною його частиною.

Відповідач не погоджується з вимогами позову в частині стягнення річних процентів, виклав свої заперечення у відзиву на позовну заяву вих. № 09-10/52 від 25.11.2015р. наступним чином:

1) враховуючи п. 3.7 договору, яким визначено обовязковість зазначення в призначенні платежу посилання на номер виставленого рахунку, товар повинен був бути оплаченим в строк зазначений п.3.4 договору з моменту виставленого рахунку. Фактично рахунки від 15.10.2014р.№ 196230 на суму 11606010,61 грн. та № 196231 на суму 5264938,19 грн. направлені позивачем відповідачу листом № 13128-4017 від 22.10.2014р. курєрською поштою (накладна № 0925789) які отримані відповідачем 22.10.2014р. Рахунки № 196272 від 16.10.2014р. на суму 2622103,55 грн., № 169377 від 18.10.2014р. на суму 11617171,25 грн., № 196378 від 17.10.2014р. на суму 3224899,46 грн. направлені позивачем на адресу відповідача листом № 13370-4017 від 22.20.2014р. курєрською поштою (накладна № 0925794) які отримані відповідачем 27.10.2014р.;

2) відповідач просить суд застосувати ст.233 Господарського кодексу України, зменшити розмір санкцій на 80% від суми, що підлягає стягненню і прийняти до уваги, що прострочення платежів відповідачем було не значним, нараховані штрафні санкції є надмірно високими у порівнянні з можливими збитками позивача, скрутне фінансове становище відповідача в звязку з заборгованістю державного бюджету України перед відповідачем, в тому числі з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та заборгованість контрагентів по іншим контрактам,

підприємство знаходиться в зоні здійсненні АТО, зниження зовнішнього та внутрішнього попиту на продукцію, внаслідок чого діяльність підприємства є збитковою. Відповідач просить відстрочити виконання рішення до 01.01.2016 року у звязку з неможливістю виконати рішення в установлений законом строк, посилаючись на ст.121 ГПК України.

Представник відповідача вдруге не явився в судове засідання, про час і місце якого був належним чином повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Розглянувши всі клопотання сторін, заслухавши їх представників, проаналізувавши надані сторонами документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом позову є стягнення пені і річних процентів на несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Підставою позову є договір № 141503/1306425 від 27.12.13р. та ст.625 Цивільного кодексу України (в подальшому за текстом ЦК).

При оцінюванні підстав, на які посилається позивач, господарським судом встановлено, що за договором поставки № 141503/1306425 від 27.12.13р. постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає і оплачує продукцію кількість, асортимент і ціна якої зазначені в специфікаціях, які є невідємною частиною договору, у встановлений п. 3.4 договору строк.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За своїм змістом та правовою природою договір № 141503/1306425 від 27.12.13р. є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

За умовами статті 193 Господарського кодексу України (в подальшому за текстом ГК) учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Встановлений факт отримання 15.10.2014року відповідачем продукції, визначеної специфікацією № 7 за наступними залізничними накладними: 45300472. 45300407, 45300373, 45300423. 45300381, 45300480, 45300365, 45300415, 45300449, 45300431 на загальну суму 11606010,61грн. На цю суму виставлений рахунок для оплати № 196230 від 15.10.2014року.

Відповідно до п.3.4 договору покупець зобовязаний здійснити оплату прийнятого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в термін 30-ти банківських днів з дати поставки товару. Кінцевий строк оплати настає 26.11.2014року.

Постачальник виставив для оплати товару рахунок № 196230 від 15.10.2014р. на суму 11606010,61грн.

Відповідач перерахував позивачу з посиланням на виставлений рахунок:

- платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 08.12.2014року - 4000000,00грн., тобто з пропуском строку в 11 днів,

- платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 09.12.2014року - 1000000,00грн., з пропуском строку в 12 днів,

- платіжним дорученням № від 24.12.2014року - 6606010,61грн., з пропуском строку в 27 днів.

Відповідно до специфікації № 7 позивачем поставлена продукція 18.10.2014року за наступними залізничними накладними: 45415924, 45415940, 45415882, 45415916, 45415957, 45415973, 45415890, 45415932, 45415908, 45415965 на загальну суму 11617171,25 грн. і виставлений на цю суму рахунок № 196377.

Відповідач повинен був здійснити сплату прийнятої продукції до 28.11.2014року.

Відповідач перерахував позивачу з посиланням на виставлений рахунок:

- платіжним дорученням № НОМЕР_3 від 15.12.2014року - 1045000,00грн., тобто з пропуском строку в 16 днів,

- платіжним дорученням № НОМЕР_4 від 24.12.2014року - 4572171,25грн., з пропуском строку в 25 днів,

- платіжним дорученням № НОМЕР_5 від 06.01.2015року - 6000000,00грн., з пропуском строку в 38 днів.

Відповідно до цієї же специфікації позивачем поставлено авто транспортом № НОМЕР_6 за видатковою накладною 004034 від 17.10.2014р. продукцію на суму 3224899,46грн. і виставлений рахунок № 196378.

Відповідач повинен був отриманий товар сплатити до 28.11.2014р.

Доведено, що 12.12.2014р. відповідач повністю сплатив виставлений рахунок, тобто з пропуском строку на 13 днів.

Відповідно до специфікації № 8 позивачем поставлена продукція 15.10.2014року за наступними залізничними накладними: 45300464, 45300399, 45300456 на загальну суму 5264938,19грн. і виставлений на цю суму рахунок № 196231.

Відповідач повинен був здійснити сплату прийнятої продукції до 26.11.2014року.

Платіжне доручення № НОМЕР_7 від 11.12.2014року підтверджує повну сплату виставленого рахунку, тобто з пропуском строку в 14 днів.

Відповідно до специфікації № 9 позивачем поставлена продукція 16.10.2014року за наступними залізничними накладними: 45371689, 45371697 на загальну суму 2622103,25грн. і виставлений на цю суму рахунок № 196272.

Відповідач повинен був здійснити сплату прийнятої продукції до 27.11.2014року.

Платіжне доручення № НОМЕР_8 від 24.12.2014року підтверджує повну сплату виставленого рахунку, тобто з пропуском строку в 26 днів.

Оскільки доведено факти прострочки оплати відповідачем прийнятого товару, позивач правомірно застосовує передбачену сторонами п.7.6 договору міру відповідальності у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

В силу статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 7.6 договору сторони встановили, що за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує постачальнику пеню у подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від неоплаченої у строк продукції.

Отже, сторонами самостійно узгоджено розмір пені та здійснений позивачем розрахунок, який не суперечить вимогам Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, тобто з урахуванням шестимісячного терміну, а також який не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ.

У відповідності до представленого позивачем розрахунку пеня складає 596203,67 грн.

Перевіривши представлений позивачем розрахунок пені, з огляду на прострочення виконання грошового зобовязання з оплати вартості поставленої продукції, вимоги позивача до відповідача в цій частині суд вважає такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд, приймаючи до уваги клопотання відповідача та заперечення позивача на це клопотання, що до зменшення суми нарахованої пені, посилаючись на норму п.3 ст.83 ГПК України, якою надається право господарському суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу,пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, виходить з наступного. Відповідач не надав докази які би визнавали випадок несвоєчасного виконання грошового зобов»язання випадковими, причини несвоєчасного виконання грошового зобовязання.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу і положенням ст..233 Господарського кодексу визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарський суд вважає, що заслуговує на увагу той факт, що продукцію отримано відповідачем повністю сплачена, прострочення оплати відбувалася з незначним строком. При цьому взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов'язання, господарський суд вважає можливим зменшити суму нарахованої до стягнення пені на 50%, приймаючи до уваги обґрунтованість висновків про наявність підстав для зменшення розміру пені на підставі статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83 ГПК України.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п. 3.4 договору, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 63878,97 грн. в повному обсязі.

Приймаючи до уваги доведеність підстав і вину відповідача у виникненні спору, господарський суд покладає судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору в розмірі 9901,24грн. на відповідача.

На підставі ст.ст.526,530,546,549,610,612,625, 551 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193,233 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49, 82, п.3 ст.83, 84, 81-1,

85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь, Донецька область 87500, вул. Лепорського, 1 на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» , м.Нікополь, Дніпропетровська область, 53200, вул. Електрометалургів, 310 пеню в розмірі 298101,84грн., 3% річних в сумі 63878,97грн., судові витрати 9901,24грн.

Рішення господарського суду, повний текст якого оголошений та підписаний 14.12.2015року, може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду через місцевий господарський суд в десятиденний термін.

Суддя С.Ю. Гринько