КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 04/5026/416/2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

за участю представників сторін:

від скаржника: Мельнікова І.Г. довіреність б/н від 12.06.2015;

від заявника: не з'явився;

від боржника: Лисенко О.В. керівник, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 24.11.2015;

розпорядник майна : Голінний А.М. посвідчення № 1407 від 16.07.2013;

в судовому засіданні присутній ОСОБА_5 паспорт серії НОМЕР_1 виданий придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 25.06.2005;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстрой-ЮГ" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 07.10.2015 у справі № 04/5026/416/2012 (суддя: Боровик С.С.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "КРОМ", м. Харків

до приватного акціонерного товариства "Соснівський гранкар'єр", м. Черкаси

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.03.2012 прийнято до розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю «КРОМ» про порушення провадження у справі про банкрутство приватного акціонерного товариства «Соснівський гранкар'єр» та порушено за даною заявою провадження у справі № 04/5026/416/2012.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 30.03.2012 у цій справі введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Голінного А.М.

Ухвалою попереднього судового засідання господарського суду Черкаської області від 13.09.2012 затверджено реєстр вимог кредиторів у справі № 04/5026/416/2012.

Розпорядник майна боржника звернувся до суду із заявою № 02-11/331 від 11.08.2015 про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі № 04/5026/416/2012.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 07.10.2015 у справі № 04/5026/416/2012 укладено мирову угоду; провадження у даній справі припинено; вирішено інші процесуальні питання.

При цьому, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 35 - 38, 40 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Трансстрой-ЮГ" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 07.10.2015 у даній справі, справу направити до господарського суду Черкаської області на стадію розпорядження майном ПрАТ "Соснівський гранкар'єр".

В обґрунтування апеляційної скарги ДК «Газ України» посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Крім того, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанції про можливість виконання боржником умов мирової угоди є неправомірним та необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять: доказів продовження боржнику спеціального дозволу на користування надрами, який навіть за умови отримання буде діяти лише до 27.08.2020; відомостей про продовження терміну дії договору оренди боржником ділянки, на якій здійснюється розробка кар'єру; відомостей про зареєстровані за боржником транспортні засоби та об'єкти нерухомого майна.

25.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником ТОВ «Трансстрой - Юг» подано пакет документів для залучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 08.12.2015 представник ТОВ «Трансстрой - Юг» підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в ній.

Представник боржника заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін.

Розпорядник майна та ОСОБА_5 заперечили вимоги апеляційної скарги та просили залишити скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися представники інших сторін та учасників провадження у справі, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи є докази належного повідомлення сторін про час та місце розгляду апеляційної скарги, а також враховуючи обмеження процесуального строку розгляду скарг на ухвали місцевих господарських судів колегія суддів, порадившись, ухвалила розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників інших сторін та учасників провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» .

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється названим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосовуються норми цього Закону в редакції, що діяла до 19.01.2013 (далі по тексту - Закон).

Згідно із ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 35 Закону під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін. Не підлягає прощенню (списанню) за умовами мирової угоди заборгованість із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування. Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство.

Рішення про укладення мирової угоди від імені кредиторів приймається комітетом кредиторів більшістю голосів кредиторів - членів комітету та вважається прийнятим за умови, що всі кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника, висловили письмову згоду на укладення мирової угоди.

Рішення про укладення мирової угоди приймається від імені боржника керівником боржника чи арбітражним керуючим (керуючим санацією, ліквідатором), які виконують повноваження органів управління та керівника боржника і підписують її. Від імені кредиторів мирову угоду підписує голова комітету кредиторів.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону мирова угода може бути укладена тільки щодо вимог, забезпечених заставою, вимог другої та наступних черг, визначених ст. 31 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 Закону мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону господарський суд має право відмовити в затвердженні мирової угоди у разі: порушення порядку укладення мирової угоди, встановленого цим Законом; якщо умови мирової угоди суперечать законодавству.

В п. 12.4 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/1193 від 04.06.2004 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначено, що оскільки мирова угода одночасно є і правочином і судовою процедурою у справі про банкрутство господарський суд, розглядаючи клопотання про затвердження мирової угоди, має перевірити: правомірність прийнятого комітетом кредиторів рішення; повноваження особи, яка є головою комітету кредиторів; дотримання порядку прийняття рішення про укладення мирової угоди, встановленого статтями 35 - 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; чи не суперечать умови мирової угоди законодавству; чи не порушує мирова угода права кредиторів або інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи 27.09.2012 за результатам проведених зборів кредиторів було сформовано комітет кредиторів, до складу якого увійшли сім кредиторів, а саме: ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдинг», ВАТ «Первомайський кар'єр «Граніт», ТОВ «КРОМ», ТОВ «Хутірський каменяр», ТОВ «Трансстрой-Юг», ОСОБА_5, ТОВ «МС-2» (рішення зборів кредиторів оформлене протоколом від 27.09.2012, копія наявна в матеріалах справи).

28.07.2015 розпорядником майна ПрАТ "Соснівський Гранкар'єр" Голінним А.М. скликано збори комітету кредиторів АТ «Соснівський Гранкар'єр» до порядку денного яких включено розгляд проекту мирової угоди у справі № 04/5026/416/2012 про банкрутство АТ «Соснівський Гранкар'єр».

10.08.2015 відбулося засідання комітету кредиторів АТ «Соснівський Гранкар'єр» (3670 голосів) в присутності ВАТ «Первомайський кар'єр «Граніт», ОСОБА_5 (67 голосів), ТОВ «Трансстрой-Юг» (1272 голоси) на якому було прийняте рішення про погодження проекту мирової угоди, запропонованого боржником, та рішення про надання згоди на укладання мирової угоди, зазначені рішення прийняті більшістю голосів (3737 голоси), що підтверджується протокол комітету кредиторів від 10.08.2015.

12.08.2015 до місцевого господарського суду звернувся розпорядник майна боржника з заявою про № 02-11/331 від 11.08.2015 затвердження мирової угоди. До заяви про затвердження мирової угоди додано оригінал мирової угоди, підписаний боржником та головою комітету кредиторів; протокол зборів комітету кредиторів; список кредиторів з усією необхідною інформацією; письмові зобов'язання, надані АТ «Соснівський Гранкар'єр» стосовно відшкодування вимог першої черги задоволення; заперечення ТОВ "Трансстрой-Юг" на проект мирової угоди у справі № 04/5026/416/2012 від 10.08.2015.

Колегія суддів вважає, що до заяви розпорядника майна про затвердження мирової угоди додані всі документи необхідні для її розгляду господарським судом, перелік яких наведений у п. 1 ст. 38 Закону.

Крім того проаналізувавши протокол комітету кредиторів № 7 від 10.08.2015 колегія суддів встановила, що в розумінні ст. 16 Закону збори комітету кредиторів були повноваженими, а рішення прийняте у відповідності до ч. 9 ст. 16 Закону більшістю голосів присутніх членів комітету кредиторів.

Таким чином, оскільки комітет кредиторів є представницьким органом від усіх кредиторів відповідно до ч. 9 ст. 7 Закону, прийняті ним рішення (більшістю голосів або одноголосно) якщо таке рішення прийняте у відповідності до вимог Закону є обов'язковими для всіх кредиторів, в тому числі й членів комітету кредиторів, які з прийнятим рішенням з тих чи інших причин не погоджуються.

З цього слідує, що у випадку прийняття комітетом кредиторів більшістю голосів відповідного рішення (в тому числі й стосовно погодження мирової угоди на певних умовах), то меншість, яка заперечує проти такого укладання має погодитись із прийнятим рішенням.

Аналогічна правова позиція зазначена Вищим господарським судом України у постановах від 16.02.2010 у справі № Б-19/97-04 та від 03.03.2011 у справі № Б-50/137-07).

З протоколу комітету кредиторів від 10.08.2015 вбачається, що представник ТОВ "Трансстрой-Юг" заперечував щодо погодження запропонованого боржником проекту мирової угоди та голосував проти у зв'язку із тим, що підписання мирової угоди на зазначених в ній умовах за відсутності у кредиторів даних інвентаризації, розшифровки щодо поточної заборгованості станом на дату складання проекту мирової угоди, відомостей щодо зареєстрованих за боржником об'єктів нерухомості, несе ризик непогашення вимог кредиторів.

В апеляційній скарзі ТОВ "Трансстрой-Юг" заперечує, зокрема, проти пунктів 1.8 та 2.1.1 мирової угоди, оскільки вони не спрямовані на реальне виконання угоди та в зв'язку з їх невідповідністю положенням цивільного законодавства про виконання боржником грошового зобов'язання впродовж розумного строку та їх неузгодженістю з принципом правової певності (остаточності) рішення суду про затвердження мирової угоди.

Так, пунктом 1.8 мирової угоди передбачено, що загальна сума, яка підлягає відстроченню та розстроченню на умовах, визначених мировою угодою, складає 10 578 904 грн. 90 коп. з яких: 10 374 978 грн. 55 коп. підлягає відстроченню на п'ять років, а після спливу цього строку розстроченню сплати на п'ять років, а 203 926 грн. 35 коп. - відстроченню на десять років з моменту набрання чинності мирової угоди та розстрочення сплати на п'ять років починаючи з моменту спливу строку розстрочки погашення боржником заборгованості перед кредиторами в сумі 10 374 978 грн. 55 коп. перед кредиторами четвертої черги.

Пункт 2.1.1. мирової угоди передбачає, погашення кредиторської заборгованості боржника на загальну суму 10 374 978 грн. 55 коп., які являють собою грошові вимоги кредиторів четвертої черги задоволення, відстрочується боржнику строком на п'ять років з моменту набрання чинності мирової угоди.

Заперечуючи вищезазначені пункти мирової угоди, скаржник вказує на значні строки та відсутність доказів готовності боржника до налагодженої господарської діяльності, в результаті якої відбудеться погашення зобов'язань.

В частині заперечень ТОВ «Трансстрой-Юг» щодо невигідності умов мирової угоди з позиції запропонованих термінів відстрочення та розстрочення сплати боргів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Мирова угода - це домовленість між боржником та кредитором (групою кредиторів) про відстрочку та (або) розстрочку платежів або припинення зобов'язання за угодою сторін (абз. 15 п. 1 ст. 1 Закону).

Таким чином, виходячи з вищезазначеного та положень ч. 4 ст. 37 Закону умовами мирової угоди в справі про банкрутство може бути відстрочення, розстрочення та/або прощення (списання) боргів боржника перед кредиторами.

В той же час норми Закону не містять граничних строків (або меж строку, або ж обмежень) стосовно відстрочення та/або розстрочення задоволення грошових вимог на підставі укладеної мирової угоди в справі про банкрутство, а враховуючи правову природу мирової угоди, вбачається, що визначення строків розстрочки та відстрочки сплати заборгованості - це прерогатива боржника та комітету кредиторів, які це питання узгоджують за принципом забезпечення захисту інтересів як боржника, так і кредиторів. Факт погодження комітетом кредиторів мирової угоди свідчить про те, що відстрочка та розстрочка сплати боржником заборгованості в межах визначених строків якраз і відображає інтереси усіх сторін мирової угоди.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України в постанові від 10.07.2012 у справі № 5/3/318, зазначивши при скасуванні судового рішення апеляційної інстанції з приводу того, що розділ IV Закону, що унормовує порядок підписання та затвердження мирової угоди, її обов'язкові умови, не передбачає будь-яких обмежень та граничних розмірів надання відстрочки чи розстрочки погашення кредиторських вимог та в постанові від 10.07.2013 у справі № 5006/110б/2012 зазначивши, що посилання скаржника на «жорсткість» мирової угоди в частині розстрочки погашення боржником кредиторських вимог перед визнаними кредиторами є недоречним та не відповідають наведеним нормам Закону.

Крім того ч.1 ст. 38 Закону містить вичерпний перелік документів, що додаються до заяви про затвердження мирової угоди, який не передбачає подання документу яким доводиться економічне обґрунтування терміну відстрочки чи розстрочення погашення кредиторських вимог, а тому відсутня необхідності його надання.

До того ж, основною метою процедури банкрутства є саме відновлення платоспроможності боржника, мінімізація випадків ліквідації суб'єктів господарювання, а відтак, враховуючи значний обсяг кредиторської заборгованості, встановлення відстрочка та розстрочка погашення боргів кредиторів на визначений умовами мирової угоди термін не може вважатися порушенням Закону.

Аналогічна правова позиція була зазначена Вищим господарським судом України у постанові від 09.02.2012 у справі № 17/64-Б-10.

З п. 1.8. мирової угоди від 10.08.2015 вбачається, що в ньому відображено строки відстрочення погашення боржником грошових вимог кредиторів четвертої черги строком на п'ять років та розстрочення на п'ять років, а шостої черги відстрочення строком на десять років та розстрочення на п'ять.

Розділом 2 мирової угоди визначений порядок, строки та суми погашення боржником заборгованості перед кредиторами четвертої черги в період розстрочки, після спливу відповідного строку відстрочення платежів.

Отже, відсутні підстави для того, щоб вважати, що умова мирової угоди щодо розстрочки не чітка або порядок її реалізації не конкретизований.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що для конкурсних кредиторів, які не брали участі в голосуванні або проголосували проти укладення мирової угоди, не можуть бути встановлені умови гірші, ніж для кредиторів, які висловили згоду на укладення мирової угоди, вимоги яких віднесені до однієї черги.

Виходячи з аналізу ч. 3 ст. 36 Закону та положень мирової угоди від 10.08.2015 можна зробити висновок, що мировою угодою не передбачено для окремого кредитора, який не голосував або голосував проти укладання угоди, умов гірших ніж для кредиторів однієї черги, які надавали згоду на укладання.

Оскільки, згідно з п.п. 2.1.1., 2.1.2 мирової угоди грошові вимоги кредиторів четвертої черги задоволення в сумі 10 374 978 грн. 55 коп., відстрочуються боржнику строком на п'ять років з моменту набрання чинності мирової угоди після спливу яких розстроченню на п'ять. Тобто умова мирової угоди про відстрочку та розстрочку погашення грошових вимог була визначена для всіх кредиторів четвертої черги задоволення та строки встановлені рівною мірою для всіх грошових вимог четвертої черги (що в даному випадку повністю узгоджується із вимогами ч. 3 ст. 36 Закону).

Підпунктом 2.1.3. мирової угоди передбачено, що кредиторська заборгованість шостої черги за рішенням комітету кредиторів підлягає відстроченню строком на десять років (п'ять років відстрочення погашення вимог четвертої черги та п'ять років її погашення) після спливу яких розстроченню на п'ять.

Аналізуючи зазначений пункт мирової угоди можна дійти висновку про те, в ньому реалізовано саме принцип черговості задоволення вимог кредиторів, що він не порушує норм Закону та не суперечить принципу закріпленому в ч. 3 ст. 36 Закону, оскільки не ставить в нерівні умови кредитора, який голосував порти укладання мирової угоди - ТОВ «Трансстрой-Юг» порівняно з іншими кредиторами однієї черги.

Відповідно до матеріалів справи з метою встановлення факту можливості здійснення підприємством господарської діяльності, виплати заборгованості кредиторам на умовах мирової угоди, суд своєю ухвалою від 24.09.2015 витребував у ПАТ «Соснівський гранкар'єр» відомості щодо наявності у боржника спеціального дозволу Міністерства екології та природних ресурсів України на користування надрами, а також перелік майна, яке використовується в господарській діяльності підприємства.

На виконання вимог суду директор ПрАТ «Соснівський гранкар'єр» надав:

- копію дозволу на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки № 205.15.71 від 28.08.2015;

- копію дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (відкриті гірничі роботи, маркшейдерські роботи) № 204.15.71 від 28.08.2015;

- копію експертного висновку по проведенню експертизи геологічних матеріалів з видобування гранітів, гранодіоритів та кварцових діоритів на Клесівському-2 родовищі у Сарненському р-ні, Рівненської області, що виконується ПрАТ «Соснівський гранкар'єр» № 476-Е від 29.05.2015;

- копію пояснювальної записки до Державної служби геології та надр України № 02/26-08 від 26.08.2015;

- копію договору оренди № 1-17/06/15 від 17.06.2015;

- копію договору оренди № 2-17/06/15 від 17.06.2015;

- копію договору оренди № 3-17/06/15 від 17.06.2015;

- копію договору оренди № 4-17/06/15 від 17.06.2015;

- копію листа-повідомлення від ТОВ «Автострада Україна» від 24.09.2015;

- копію листа від ПП «Корд» № 164 від 24.09.2015;

- копію листа від ТОВ «Домініон Трейд» № 29/09-01 від 29.09.2015;

- копію листа ПУП «Белинвелс» від 25.09.2015;

- копію заявки ТОВ «Західавіабуд» № 01-10/3.

Проаналізувавши зазначені документи, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що вони є належними доказами на підтвердження можливості виконання боржником умов мирової угоди від 10.08.2015 на підставі чого апеляційний суд не приймає до уваги доводи скаржника, викладені в скарзі стосовно відсутності в справі доказів готовності боржника до налагодження господарської діяльності, в наслідок якої відбуватиметься погашення заборгованості.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про те що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі про відсутність в матеріалах справи доказів наявності додаткових майнових активів, відомостей про наявність договору оренди земельної ділянки для здійснення господарського діяльності та інше не є безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про затвердження мирової угоди.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо, зокрема, затверджено мирову угоду.

Таким чином, проаналізувавши мирову угоду апеляційний суд дійшов висновку про те, що умови мирової угоди дають боржнику можливість продовжити свою підприємницьку діяльність та розрахуватися з кредиторами, мирова угода не порушує вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,. не порушує права і охоронювані законом інтереси кредиторів, підписана повноважними представниками, а тому правомірно була затверджена судом першої інстанції, і як наслідок правомірно припинено провадження у справі № 04/5026/416/2012 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 Закону.

Отже, викладені в апеляційних скаргах доводи правильності висновків місцевого господарського суду не спростовують.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших додаткових пояснень або доказів, окрім тих, які наявні в матеріалах справи, суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень дійшла висновку, що відповідно до ст. 104 ГПК України підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Черкаської області від 07.10.2015 у справі № 04/5026/416/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстрой-ЮГ" - без задоволення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко