РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015Справа №911/4494/15

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київобленерго»
До Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»
Простягнення 11 813,21 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Бабенко А.О. - дов. № 90 від 14.05.2015 р.;

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київобленерго" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 11 813,21 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області 07.10.2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" з доданими документами направлено до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 року порушено провадження у справі № 911/4494/15 та призначено справу до розгляду на 06.11.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2015 року розгляд справи відкладено на 23.11.2015 року.

Представником позивача 23.11.2015 року через канцелярію суду подано документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 23.11.2015 року представник позивача надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання 23.11.2015 року не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, суд відклав розгляд справи до 30.11.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 30.11.2015 р. надала усні пояснення по суті спору, відповідно до яких повні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 30.11.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/140 від 15.03.2010 року «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30.11.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «АЕС Київобленерго» (надалі - постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі - споживач, відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 220048305/10905203 за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 63,0 кВт, а споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснювати інші платежі за умовами цього договору.

Пунктом 2.3.3. договору встановлено, що споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та Додатку № 6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку».

Відповідно до п. 1.1. додатку № 4 (Порядок розрахунків за активну електроенергію) до Договору № 220048305 від 20.09.2011 р., розрахунковий період встановлено споживачу з 16 числа календарного місяця до 16 числа наступного місяця.

Умовами п. 1.3. договору, обсяг спожитої електричної енергії для внесення авансового платежу визначається на основі обсягу договірної величини на відповідний розрахунковий період. Для розрахунку авансового платежу застосовуються середньозважені роздрібні тарифи, що склались у попередньому розрахунковому періоді.

Умовами п. 2.1. додатку № 4 до договору встановлено, що порядок оплати за активну електроенергію виконується у формі авансової оплати та планових платежів з остаточним розрахунком по закінченню розрахункового періоду.

За умовами п. 3 додатку № 4 до договору, представник споживача особисто отримує рахунки на оплату за наступною адресою: м. Миронівка. вул. Старченка, 1А.

За умовами Додатку № 6 до Договору № 220048305 від 20.09.2011 р., споживач бере на себе обов'язок надавати звіт про покази лічильників.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що порушуючи свої зобов'язання за договором про постачання електричної енергії № 220048305/10905203 від 20.09.2011 р. відповідач не в повному обсязі здійснював оплату наданих послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за спожиту активну електроенергію у розмірі 6 112,94 грн., зокрема заборгованість за листопад 2013 р. становить 2 648,97 грн., за грудень 2013 р. - 1 592,01 грн., за січень 2014 р. - 385,30 грн., за лютий 2014 р. - 1 189,32 грн. та травень 2014 р. - 297,34 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив у повному обсязі оплату поставленої електричної енергії, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 11 813,21 грн., з яких 6 112,94 грн. - сума основного боргу, 227,43 грн. - 3% річних, 2 654,23 грн. інфляційні нарахування та 2 818,61 грн. пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході судового розгляду справи судом було встановлено, що зобов'язання щодо оплати заборгованості за період з листопада 2013 р. по травень 2014 у розмірі 6 112,94 грн. за активну електричну енергію відповідач не виконав, незважаючи на те, що строк виконання цих зобов'язань настав.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення основного боргу у розмірі 6 112,94 грн. за активну електричну енергію, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» суми основного боргу у розмірі 6 112,94 грн. за активну електричну енергію визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Публічне акціонерне товариство «Київобленерго» просить суд стягнути з відповідача 227,43 грн. три відсотки річних та 2 654,23 грн. інфляційних нарахувань, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про постачання електричної енергії № 220048305/10905203 від 20.09.2011 р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань підлягають задоволенню повністю у розмірі 227,43 грн. та 2 654,23 грн. відповідно.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлену електричну енергію, керуючись пунктом 4.2.1. договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 2 818,61 грн. пені (згідно наданого позивачем розрахунку).

Позивач вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів передбачених пунктами 2.3.3.-2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених в додатку № 4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію», споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що позивачем при нарахуванні пені не були враховані положення ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, зокрема, нарахування пені здійснювалося понад шестимісячний строк та невірно визначено початок перебігу її нарахування.

У зв'язку з тим, що позивачем невірно було здійснено нарахування пені, господарський суд самостійно здійснив її розрахунок враховуючи вірний початок перебігу, обмеживши нарахування 6 місячним строком в межах періоду визначеного позивачем та прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково у розмірі 57,01 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (місцезнаходження: 03151, м. Київ, Солом'янський р-н, вул. Народного ополчення, 11-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (місцезнаходження: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б; поштова адреса: 04136, м. Київ, вул. Стеценка, 1-а, ) 6 112 (шість тисяч сто дванадцять) грн. 94 коп. основного боргу, 227 (двісті двадцять сім) грн. 43 коп. три відсотки річних, 2 654 (дві тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 23 коп. інфляційних нарахувань, 57 (п'ятдесят сім) грн. 01 коп. пені та 933 (дев'ятсот тридцять три) грн. 27 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

07.12.2015 р.

Суддя Спичак О.М.