ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.12.15р. Справа № 904/9932/15
За позовом Приватного підприємства "Летіція", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТА", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним окремих частин договору

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 4 від 27.04.15р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 25.05.15р.

Суть спору:

Приватне підприємство "Летіція" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТА" (далі - відповідач), у якому просить господарський суд визнати недійсним окремі частини договору №2/Пр/А-28 оренди нежитлового приміщення від 14.08.2013 року, укладеного між відповідачем та позивачем, а саме:

п.2.2 договору в частині: «Б = 20,0 доларів США (курс гривні до долара США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку)»;

п.2.3 договору в частині: «Б = 25,0 доларів США (курс гривні до долара США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку)»;

п.2.4 договору в частині: «Б = 30,0 доларів США (курс гривні до долара США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку)»;

п.2.7 договору в частині «Е - узгоджений сторонами еквівалент маркетингового внеску за 1 кв.м., який становить 1,50 доларів США, А - курс гривні до долара США, встановлений НБУ на момент виставлення рахунку»;

п.2.5 договору в частині: «який у разі порушення чи невиконання (неналежного виконання) орендарем своїх зобов'язань по даному договору, у тому числі: наявності у орендаря прострочки з оплати будь-яких платежів по даному договору, відмова орендаря від оренди, поверненню не підлягає»;

п.6.6 договору «В разі закінчення строку дії договору оренди або дострокового його припинення, розмір орендної плати за останній місяць оренди буде розраховано виходячи з базової ставки, передбаченої пунктами 2.2, 2.3 та 2.4 даного договору, без урахування наданої знижки»;

п.6.7 договору «Якщо протягом всього строку дії договору оренди після надання орендарю знижки, орендар захоче достроково розірвати договір оренди, то таке дострокове розірвання можливо тільки за умови доплати орендарем усіх сум, на які було зменшено розмір орендної плати орендарю (від базової ставки, передбаченої п.2.2, 2.3, 2.4 договору) у зв'язку з наданням останньому знижки на орендну плату, за весь період дії договору оренди».

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями позивача на те, що пунктами договору, які визначають порядок щомісячного розрахунку орендної плати та маркетингового внеску прямо порушують ч. 2 ст. 189 ГК України, відповідно до якої ціна договору визначається в договорі в гривнях. Також позивач вважає, що з причини вираження у договорі ціни оренди та маркетингового внеску у доларах США та зміни курсу долара США він змушений оплачувати економічно необґрунтовану вартість за користування приміщенням комерційного призначення, яка значно перевищує вартість користування тотожних приміщень, яка склалась на ринку.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві на позов вказує, що умови укладеного із позивачем договору є такими, що не суперечать положенням чинного законодавства. Разом з тим, заборгованість позивача перед відповідачем вважає розрахованою у відповідності до положень договору та укладених до нього додаткових угод.

Позивач надав заперечення на відзив відповідача, за змістом яких наполягає на задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 30.11.2015 року оголошено перерву до 09.12.2015 року.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 ГК України).

Між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладено Договір №2/Пр/А-28 оренди нежитлового приміщення від14.08.2013 року, відповідно до якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) частину нежитлового приміщення загальною площею 148,0 кв.м., яке розташоване у Торговому центрі «Наша Правда» за адресою м.Дніпропетровськ, пр.ім.Газети «Правда», №31Д (далі - об'єкт оренди). Строк дії договору - до 31.08.2016 р. (п.6.1. Договору).

Актом прийому-передачі від 18.09.2013 року об'єкт оренди було передано позивачу за вищевказаним договором для проведення ремонтно-оздоблювальних робіт.

Актом від 25.10.2013 року об'єкт оренди було передано позивачу за вищевказаним договором для відкриття магазину для відвідувачів.

Відповідно до п.2.2 Договору розмір орендної плати на місяць, починаючи з моменту підписання акту про відкриття об'єкта оренди для відвідувачів до 30.09.2014р. розраховується у відповідності до нижче наведеної формули:

С=SxZ, де

С - вартість орендної плати об'єкта оренди з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.,

Z - вартість орендної плати за 1 кв.м., рівна більшій із нижченаведених вели чи G, D або Е, де

G = 159,86 грн.,

D = 20,0 доларів США x курс гривні до долару США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку).

Пунктом 2.3 Договору встановлено розмір орендної плати на період з 01.10.2014 р. по 30.09.2015 р. розраховується у відповідності до нижче наведеної формули:

С=SxZ, де

С - вартість орендної плати об'єкта оренди з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.,

Z - вартість орендної плати за 1 кв.м., рівна більшій із нижченаведених вели чи G, D або Е, де

G = 199,83 грн.,

D = 25,0 доларів США x курс гривні до долару США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку).

Пунктом 2.4 Договору встановлено розмір орендної плати на період з 01.10.2015р. до моменту припинення Договору у відповідності до нижче наведеної формули:

С=SxZ, де

С - вартість орендної плати об'єкта оренди з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.,

Z - вартість орендної плати за 1 кв.м., рівна більшій із нижченаведених вели чи G, D або Е, де

G = 239,79 грн.,

D = 30,0 доларів США x курс гривні до долару США встановлений НБУ на момент виставлення рахунку.

Розмір щомісячного маркетингового внеску було визначено у п.2.7 Договору і він розраховувався за формулою: М=8xЕxА, де

М - розмір маркетингового внеску з урахуванням ПДВ на місяць,

S - площа об'єкта оренди в кв.м.

Е - узгоджений сторонами еквівалент маркетингового внеску за 1 кв.м., який становить 1,50 доларів США,

А - курс гривні до долару США, встановлений НБУ на момент виставлення рахунку.

З огляду на те, що в Договорі, укладеному між позивачем та відповідачем, ціни оренди та маркетингового внеску виражено у доларах США та, враховуючи зміни курсу долара США у 4 рази з моменту укладання Договору, позивач змушений оплачувати економічно необґрунтовану вартість за користування приміщенням комерційного призначення, яка значно перевищує вартість користування тотожних приміщень, яка склалась на ринку.

Разом з тим, позивач вказує, що умови пунктів 2.5, 6.6, 6.7 Договору, в порушення норм законодавства, вимагають від орендаря сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від Договору і не встановлюють аналогічної санкції для орендодавця, оскільки на орендаря при достроковому розірванні Договору з його ініціативи покладаються санкції у розмірі 920 994, 95 грн., з яких 796 747,27 грн. - доплата за надану раніше знижку, 35 488,92 грн. - неповернення завдатку, 76 078,94 грн. - втрата знижки з орендної плати за жовтень 2015 р., 12 679,82 грн. - втрата знижки з орендної плати за 5 днів листопада 2015 р.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позов до суду.

Розглянувши позовні вимоги та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з заступних підстав.

Відповідно до п. 2.2., п.2.3, п.2.4. Договору розмір орендної плати, починаючи з дати підписання Акту приймання-передачі об'єкту оренди до моменту припинення даного Договору розраховується за визначеною сторонами в договорі формулою.

Умовами Договору передбачено, що орендна плата, яка підлягає сплаті зростає та відповідно до цього сторонами погоджено такі умови: орендна плата починаючи з моменту підписання акта відкриття об'єкта для відвідувачів та до 30 вересня 2014 року, включно, за 1 кв.м. становить 159,86 грн. та має розрахункову величину 20 доларів США за курсом НБУ на дату виставлення рахунку (п.2.2 Договору).

Пунктом 2.3 Договору оренди визначено, що за період 01 жовтня 2014 року та до 30 вересня 2015 року включно, 1 кв.м. об'єкту оренди становить 199,83 грн. та має розрахункову величину - 25 доларів США за курсом НБУ на дату виставлення рахунку.

Пункт 2.4 Договору, аналогічно, встановлює умови оплати на майбутній період починаючи з 01 жовтня 2015 року та до моменту закінчення дії Договору.

Як визначено п. 2.13 Договору всі розрахунки між сторонами здійснюються виключно в національній валюті України - гривні.

Пунктом 2.11 Договору визначається, що орендодавець зобов'язаний виставляти рахунки та передавати Акти виконаних робіт орендарю в період з 20 по 30 число кожного місяця за наступний місяць, в якому орендар буде користуватись об'єктом оренди. Орендна плата, яка розраховується згідно з умовами даного Договору, сплачується орендатором не пізніше 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку від орендодавця. Моментом отримання рахунку вважається дата отримання його під підпис, уповноваженою особою орендатора.

Згідно п.2.5 Договору орендар вносить на розрахунковий рахунок орендодавця грошові кошти в розмірі 59 148,20 грн., яка зараховується згідно Договору наступним чином:

- 23 659,28 грн. - орендна плата за перший календарний місяць починаючи з дати підписання Акту приймання-передачі об'єкту оренди;

- 35 488,92 грн. - є завдатком, який у разі порушення або невиконання (неналежного виконання) орендарем своїх зобов'язань по Договору, в тому числі: наявності у орендаря прострочення по оплаті будь-яких платежів по даному договору, відмови від оренди, поверненню не підлягає. Крім того, орендодавець має право вимагати у орендаря виконання всіх фінансових та інших зобов'язань не залежно від суми утриманого завдатку.

Днем виконання зобов'язань по сплаті усіх платежів є день зарахування суми платежу на розрахунковий рахунок банку орендодавця (п.2.15 Договору).

Згідно ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні бути виражені в грошовій одиниці України - гривні, що кореспондується зі ст. 189, 198 Господарського кодексу України, які аналогічно визначають, що ціна договору є істотною умовою господарського договору. Ціна визначається в договорі і підлягає оплаті у гривнях.

При цьому Цивільний кодекс України прямо допускає можливість визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті.

Так, ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України встановлює, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, цілком припустимо встановлення в договорі способу перегляду ціни виходячи зі співвідношення іноземної валюти до національної.

Згідно ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частина 3 ст. 189 Господарського кодексу України визначає, що суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін (ст.190 Господарського кодексу України).

Таким чином, в момент підписання Договору сторони самостійно, на власний розсуд, погодили умови Договору, в тому числі щодо ціни Договору.

Підписання Договору та в подальшому додаткових угод до Договору позивачем свідчить про надання повної згоди з усіма умовами Договору.

Протоколи розбіжностей, листи з непогодженням умов Договору на адресу відповідача не надходили.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відповідності умов Договору положенням статті 524, 533 Цивільного кодексу України, 189, 190 Господарського кодексу України.

Разом з тим, з приводу застосування до позивача санкцій у випадку розірвання Договору, суд зазначає наступне.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється у договорі найму.

Відповідно до п.4 ст. 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Разом з тим, слід зазначити, що положеннями Цивільного кодексу не передбачено зменшення орендної плати у зв'язку із зниженням об'єму реалізації товару.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, сторонами погоджено спеціальні умови Договору про надання знижки по сплаті орендної плати, у зв'язку з курсовими коливаннями та зниженням об'єму продажів.

Так, знижка по оплаті орендної плати надавалась орендареві в період з 01 квітня 2014 року по 30 вересня 2015 року (п.2.2.1, п. 2.3 Договору).

Відповідно до п.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п. 6.1 Договору його дія припиняється 31 серпня 2016 року.

Дострокове розірвання Договору можливе за взаємною згодою за умови, якщо сторона ініціатор розірвання договору повідомить іншу сторону не менш як за три місяці (п. 6.3.3 Договору).

Згідно з п.6.7 Договору, в редакції Додаткової угоди від 01.04.14р., якщо на протязі всього строку дії Договору оренди, після надання орендареві знижки, орендар має намір достроково розірвати договір оренди, то таке дострокове розірвання договору можливе лише за умови доплати всіх сум, на які було зменшено розмір орендної плати (виходячи з розміру базової ставки, передбаченою пунктами 2.2 2.4 Договору) у звязку з наданням останньому знижки на орендну плату, за весь час дії Договору.

Окрім того, пунктом 6.6 Договору визначено, що у разі закінчення дії договору оренди, останній місяць орендної плати розраховується виходячи з базової ставки.

Зі змісту ст.207 Господарського кодексу України вбачається, що нікчемність договору, зокрема умов, що вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для її виконавця визначено виключно для типових договорів та договорів приєднання.

Відповідно до ч.4 ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

При укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами (ч.1 ст. 184 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Згідно ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.2 ст.217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч.4 ст.231 ГК України).

Разом з тим, положеннями пункту 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/249 від 15.03.11р. "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" визначено, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

За умовами ст. 7 Господарського кодексу України та ст. 4 Цивільного кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Приписами ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вичиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши документи, долучені до позову, господарський суд не вбачає суперечностей між оспорюваними положеннями Договору та приписами чинного законодавства, та, з огляду на встановлені обставини справи, підстав визнання недійсними пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.7, 6.6, 6.7 Договору.

Викладене є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 18.12.2015р.