РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015Справа №910/24241/14

За позовом Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України

до Приватного акціонерного товариства "Укратоменергобуд"

про стягнення 957 772,32 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Омельченко В.С. - за довіреністю № 4/15 від 12.01.2015року;

від відповідача: Завгородня С.А. - довіреність №747 від 25.12.2014 року;.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державний будівельний комбінат Управління справами Верховної Ради України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Укратоменергобуд" про стягнення 957 772,32 грн. (з яких: 746 272,58 грн. основного боргу, 56 418,20 грн. - пені, 64 036,30 грн. - 3% річних, 91 045,24 грн. - інфляційних втрат).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору № 11/06-128СП на виконання робіт «Реконструкції з прибудовою адміністративного будинку Генеральної прокуратури України по вул. Різницькій, 13/15 у Печерському районі м. Києва» І черга (паркінг та конференцзал) позивач виконав будівельні роботи, які відповідачем не були оплачені в повному обсязі, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.01.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. у справі №910/24241/14, у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.08.2015 року у справі №910/24241/14: Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. та рішення господарського суду міста Києва від 13.01.2015р. у справі №910/24241/14 - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва

Розпорядженням керівника апарату господарського суд м. Києва №04-23/1323 від 02.09.2015 року, у зв'язку з поверненням Вищим господарським судом України справи №910/24241/14 до господарського суду міста Києва, призначено повторний автоматичний розподіл справи, за наслідками якого справу було призначено на суддю Якименко М.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.09.2015 року (суддя Якименко М.М.) прийнято справу №910/24241/14 до свого провадження, та призначено її розгляд на 28.10.2015р.

10.111.2015 року через канцелярію суду представник позивача подав письмові пояснення до позовної заяви.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.10.2015 року відкладено розгляд справи на 11.11.2015 року.

В судовому засіданні 11.11.2015 року представник відповідача подав додаткові письмові пояснення.

В подальшому в судових засіданнях оголошувалася перерва до 01.12.2015 року та 09.12.2015 року.

В судовому засіданні 09.12.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 09.12.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2011 року між Закритим акціонерним товариством "Укратоменергобуд" (в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство "Укратоменергобуд"; далі по тексту - відповідач, генпідрядник) та Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України (ділі по тексту - позивач, субпідрядник) укладено договір підряду №11/06-128СП на виконання робіт «Реконструкції з прибудовою адміністративного будинку Генеральної прокуратури України по вул. Різницькій, 13/15 у Печерському районі м. Києва» І черга (паркінг та конференцзал) (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого генпідрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується виконати на свій ризик власними і залученими силами і засобами комплекс робіт на об'єкті "Реконструкція з прибудовою адміністративного будинку Генеральної прокуратури України по вул. Різницькій, 13/15 у Печерському районі м. Києва" І черга (паркінг та конференцзал") відповідно до проектно-кошторисної документації, здати в обумовлені строки закінчений будівництвом об'єкт замовнику, усунути упродовж гарантійного строку експлуатації об'єкту виявлені дефекти, що зумовлені неякісним виконанням робіт та сплатити послуги генпідряду, а генпідрядник, в свою чергу, надати субпідряднику будівельний майданчик в межах червоних ліній з дозволом на виконання робіт, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти закінчені будівельно-монтажні роботи та оплатити їх.

Відповідно до п. 13.2. Договору, якщо генпідрядник у встановленому порядку ухвалить рішення про сповільнення чи прискорення (за згодою субпідрядника) темпів виконання робіт упродовж поточного року, він подасть субпідряднику для узгодження Додаткову угоду, в якій будуть відкориговані обсяги коштів, що виділяються на фінансування виконання робіт у поточному році.

Проміжні платежі за виконані роботи здійснюються в межах не більше як 90 % їх загальної вартості договірної ціни.

Кінцеві розрахунки здійснюються протягом 30 робочих днів після закінчення гарантійного терміну у випадку додержання гарантійних зобов'язань.

Встановлюється гарантійний строк при виконанні робіт на штучних спорудах 10 років (п. 16.2. Договору).

Згідно з п. 13.3. Договору, розрахунки за виконані роботи здійснюються генпідрядником щомісячно на підставі документів, визначених п. п. 13.4., 13.7., підписаних уповноваженими представниками сторін в межах забезпечення технологічного циклу виконання робіт.

Підставою для здійснення розрахунків є підписана сторонами довідка про вартість виконаних підрядних робіт (ф. КБ-3), складена на підставі підписаних сторонами актів прийняття виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2в) (п. 13.4. Договору).

Пунктом 13.5 Договору сторони обумовили, що акти прийняття виконаних підрядних робіт (ф. КБ-2в) складаються субпідрядником і подаються для підписання генпідряднику до 20 числа поточного місяця. Розрахунок проводиться упродовж 30 робочих днів з дати підписання відповідних документів сторонами.

Відповідно до 13.13. Договору, вартість послуг генерального підряду, які субпідрядник зобов'язаний сплатити генпідряднику, становить 10% від величини договірної ціни.

Згідно з п. 13.13.1 Договору, підставою для оплати послуг генпідряду є акт наданих послуг генпідряду, який генпідрядник надає субпідряднику в момент та на дату підписання акта приймання виконаних підрядних робіт ф.КБ-2в. Субпідрядник зобов'язаний підписати зазначений акт та протягом 3-х календарних днів повернути його генпідряднику. В разі неповернення акта в зазначений термін, він вважається підписаним та є підставою для сплати генпідрядних послуг генпідряднику.

Субпідрядник гарантує якість виконаних робіт і можливість експлуатації об'єкта відповідно до умов проекту впродовж гарантійного терміну, який визначається згідно чинного законодавства. Гарантійний термін експлуатації об'єкта починається з дати видачі зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю свідоцтва, і продовжується на час упродовж якого об'єкт не міг використовуватися внаслідок недоробок, відповідальність за які несе Субпідрядник (п. 16.1. Договору).

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем, як субпідрядником, виконані роботи на загальну суму 7 462 725,75грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками ф. КБ-3 за жовтень 2011 року на суму 1 747 702,08грн., за жовтень 2011р. на суму 208 763,83грн., за жовтень 2011 року на суму 5 506 259,84грн. та актами приймання будівельних робіт ф. КБ-2в №1 за жовтень 2011 року, №2 за жовтень 2011 року, №3-1 за жовтень 2011 року, №3 за жовтень 2011 року.

Відповідно до актів №ОУ-0000085 від 28.10.2011р. та №ОУ-0000089 від 31.10.2011р. вартість наданих позивачу генпослуг складає 746 272,58грн. (10% від вартості виконаних робіт).

Відповідачем на користь позивача оплачено 6 716 453,17грн. (з урахуванням здійсненої відповідачем оплати в сумі 5 970 180,59грн. та проведеного сторонами заліку взаємних вимог в сумі 746 272,58грн.), тобто 90% від вартості виконаних робіт.

Відповідно залишок неоплачених відповідачем робіт склав 746 272, 58 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Частиною 2 ст. 875 ЦК України, договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до п. 96 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005р., підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 99 Загальних умов визначено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилась внаслідок неповного розрахунку за виконані роботи.

Частиною 4 ст. 879 ЦК України визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Суд констатує, що умовами укладеного між сторонами Договору було визначено інший порядок розрахунків між сторонами, який передбачено п. 13.2. Договору.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк в розумінні вказаної статті є періодом часу, зі спливом якого має бути здійснене виконання зобов'язання. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого має бути здійснене виконання зобов'язання.

Дотримання строку (терміну) виконання є одним з критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Як прострочене виконання, так і дострокове виконання (за загальним правилом) вважаються неналежним виконанням.

У свою чергу, виконання зобов'язання в належний строк (термін) - це один з елементів належного виконання зобов'язання, що припиняє його існування.

Таким чином, строк (термін) є тим мірилом відліку часу, зі спливом (настанням) якого виникає (припиняється) зобов'язання, а відповідно до спливу строку (настання терміну) кредитор не має права вимагати виконання, а боржник не зобов'язаний виконувати, тоді як з настанням часу виконання боржник зобов'язаний виконати, а кредитор не має права відмовитись від прийняття належного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 885 ЦК України, підрядник гарантує досягнення об'єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об'єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Гарантійний строк становить десять років від дня прийняття об'єкта замовником, якщо більший гарантійний строк не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 5 ст. 885 ЦК України, договором будівельного підряду може бути встановлено право замовника сплатити передбачену договором частину ціни робіт, визначеної у кошторисі, після закінчення гарантійного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконані всі роботи в жовтні 2011 року, а тому гарантійний термін (п. 16.2. Договору) на виконані роботи закінчується в жовтні 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд зазначає, що п. 13.2. Договору (зокрема абзац 2 та 3) не визнано судом недійсним в частині або повністю, а тому суд виходить з принципу свободи та дійсності договору (в даному випадку пункту договору), та констатує, що для спірних відносин з кінцевої оплати вартості робіт підлягає застосуванню абзац. 3 пункту 13.2. Договору.

Абзацом 2 пункту 13.2. Договору сторони визначили, що проміжні платежі за виконані роботи здійснюються в межах не більше як 90 % їх загальної вартості договірної ціни.

При цьому, відповідно до абзацу 3 пункту 13.2. Договору було встановлено, що кінцеві розрахунки здійснюються протягом 30 робочих днів після закінчення гарантійного терміну у випадку додержання гарантійних зобов'язань.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що момент (строк, термін) виконання зобов'язань з кінцевої оплати вартості виконаних позивачем робіт за Договором не настав, а тому позовні вимоги про стягнення 746 272,58 грн. основного боргу є передчасними та не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 56 418,20 грн. - пені, 64 036,30 грн. - 3% річних, 91 045,24 грн. - інфляційних втрат, також не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим що вони є похідними від вимог про стягнення основної заборгованості, а також застосування такої міри відповідальності як стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрати можлива лише при порушенні основного зобов'язання, а так як відповідачем не було порушено основне зобов'язання (зобов'язання щодо кінцевої оплати вартості виконаних позивачем робіт), то й до нього не застосовуються міра відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суддя -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 15.12.2015 року.