ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р. Справа № 909/1242/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретар судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 78200

до відповідача: Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення 258 552,78 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - підприємець, Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця № 0896674 від 12.02.2007р.

від відповідача: ОСОБА_3 - завідувач сектору судової роботи та міжнародного співробіництва Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. довіреність №06-38/2649 від 19.11.15

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення заборгованості в сумі 258 552,78 грн., з яких: 242 496,21 грн. інфляційних та 16 056,57 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.15 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.11.15. Ухвалою від 25.11.15 відкладено розгляд справи на 17.12.15.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. В обгрунтування позовних вимог посилається на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.12.13 у справі №909/1145/13, яке відповідач повністю виконав аж 12.10.15.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що фінансування робіт за договорами підряду №408 від 09.11.12, №407 від 14.11.12 та №406 від 14.11.12 на суму 363500 грн. (рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 03.12.13 стягнуто вказану суму) проводилося згідно кошторисних призначень спеціального фонду по КЕКВ 3132. Однак фінансування по КЕКВ 3132 протягом 2013-2014 років не проводилось, кошти на дані цілі почали поступати тільки з травня 2015 року.

Крім того, представник відповідача подав суду клопотання за вх.№13713/15 від 17.12.15), в якому просив розстрочити виконання рішення суду терміном на 6 місяців.

Представник позивача проти розстрочки виконання рішення суду на шість місяців не заперечував, про що подав заяву за вх.№19772/15 від 17.12.15.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши фактичні обставини справи, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 03.12.13 у справі №909/1145/13 стягнуто з Головного управління юстиції в Івано-Франківській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 363500 грн. заборгованості за договорами підряду №408 від 09.11.12, №407 від 14.11.12 та №406 від 14.11.12 та 7250 грн. судового збору. На виконання вказаного рішення 23.12.13 видано наказ про примусове виконання рішення суду.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Таким чином, у рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 03.12.13 у справі №909/1145/13 було встановлено факт заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 363500 грн. за договорами підряду №408 від 09.11.12, №407 від 14.11.12 та №406 від 14.11.12.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 242496,21 грн. інфляційних та 16056,57 грн. - 3% річних за період з 01.01.14 по 02.11.15.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, позивач має право на стягнення інфляційних та 3% річних за весь період невиконання грошового зобов'язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як вбачається з доданих позивачем платіжних доручень (а.с.27-34), відповідач повністю сплатив борг перед позивачем по рішенню суду від 03.12.13 у справі №909/1145/13 - 12.10.15.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування інфляційних та 3% річних з врахуванням часткових проплат відповідачем після прийняття вищезазначеного рішення та встановлено, що розрахунки є арифметично вірними.

Таким чином, до стягнення підлягають 242 496,21 грн. інфляційних та 16 056,57 грн. - 3% річних.

Також суд зазначає, що в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 вказується на те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи яка фінансується з державного бюджету, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов"язання. В силу статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Стосовно клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців, слід зазначити наступне.

Згідно приписів п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до пункту 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення суду відповідачем зазначено, що він фінансується з державного бюджету, а на даний час відсутні кошти для стягнення всієї суми боргу на користь позивача.

Представник позивача щодо розстрочки виконання рішення суду на шість місяців не заперечує.

За наведених обставин та правових норм, беручи до уваги пояснення представника відповідача, суд, враховуючи інтереси обох сторін, з метою реального виконання рішення, вважає за доцільне задоволити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду терміном на шість місяців.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати, а саме: 3878,29 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 121, 124 Конституції України, ст.ст. 509, 598-609, 610, 625 ЦК України, ст.ст.33, 43, 49, 35, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення заборгованості в сумі 258 552,78 грн. - задоволити.

Стягнути з Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (вул. Грюндвальська, 11, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, ідентифікаційний код: 34844679) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 78200, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 3878 (три тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн. 29 коп. - судового збору.

Стягнути з Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (вул. Грюндвальська, 11, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, ідентифікаційний код 34844679) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 78200, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - заборгованість сумі 258 552 (двісті п"ятдесят вісім тисяч п"ятсот п"ятдесят дві) грн. 78 коп., з яких: 242 496 (двісті сорок дві тисячі чотириста дев"яносто шість) грн. 21 коп. інфляційних та 16 056 (шістнадцять тисяч п"ятдесят шість) грн. 57 коп. - 3% річних.

Розстрочити стягнення 258 552 (двісті п"ятдесят вісім тисяч п"ятсот п"ятдесят дві) грн. 78 коп. заборгованості на шість місяців.

Стягнення проводити по 43092 (сорок три тисячі дев"яносто дві) грн. 13 коп. щомісячно протягом січня - червня 2016 року.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.12.15

Суддя Цюх Г.З.