РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа № 910/26969/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа»

до Публічного акціонерного товариства «Київська Русь»

про визнання недійсним кредитного договору

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Кулініч А.П. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фудмережа» звернулось до суду з позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання недійсним кредитного договору №11613-20/15-1 від 13.02.2015.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, спірний кредитний договір, укладений між сторонами, суперечить положенням ст.ст.638, 1056-1 ЦК України та ст..ст.180, 345 ГК України, оскільки положеннями п.5.2.5 Договору Банк наділено правом змінювати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку. Крім того, положеннями спірного договору не встановлено чіткого строку дії кредитного договору, що не відповідає вимогам ст..631 ЦК України та ст. 180 ГК України.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 11613-20/15-1 від 31.02.2015, укладений між сторонами.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

Відповідач проти позову заперечував, вказавши, що спірний кредитний договір відповідає вимогам законодавства, зокрема спірний пункт 5.2.5 кредитного договору не наділяє Банк правом одностороннього внесення змін у кредитний договір щодо розміру відсоткової ставки, а лише надає право вносити пропозиції щодо зміни умов кредитування, в т.ч. і щодо розміру відсоткової ставки. Вказані пропозиції Банку, за умови їх погодження позивачем оформлюються шляхом укладання додатковий угод до кредитного договору. Також вказав, що положеннями кредитного договору встановлено кінцевий строк повернення позичальником кредитних коштів - до 12.02.2016, а п.10.1 договору визначено, що договір діє по дату повного виконання зобов'язань за договором.

На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до положень ст..1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Судом встановлено, що 13.02.2015 між ПАТ «Банк «Київська Русь» (Банк) та ТОВ «Фудмережа» (позичальник) укладено кредитний договір №11613-20/15-1 на відкриття не відновлювальної лінії, за умовами якого Банк відкриває позивальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах: ліміт кредитної лінії - 69653988 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 12.02.2016, тип процентної ставки - фіксована, розмірі - 25% річних.

Згідно з пунктом 5.2.5 кредитного договору Банк має право вносити пропозиції щодо зміни умов кредитування (в т.ч. щодо процентної ставки) в порядку, передбаченому п.9.1 договору.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що у випадку зміни умов придбання кредитних ресурсів або порядку виконання зобов'язань сторін за договором, - за погодженням з позичальниками та його поручителями вносяться зміни до кредитного договору протягом 10 календарних днів з дати надіслання Банком позичальнику відповідної пропозиції, оформленої у вигляді письмового повідомлення в порядку, визначеному п.10.5 договору. У випадку не укладення позичальником відповідного договору про внесення змін до кредитного договору протягом вищезазначеного строку, через 30 календарних днів з дати надіслання Банком пропозиції щодо внесення змін, кінцевий термін повернення кредиту вважається таким, що настав.

Відповідно до пункту 10.1 кредитного договору договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Нормами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з положень спірного кредитного договору, умови пункту 2.5 кредитного договору надають Банку право вносити пропозиції щодо зміни умов кредитування. При цьому порядок зміни умов кредитного договору регулюється положеннями п.9.1 кредитного договору, згідно якого для внесення вказаних змін у кредитний договір вимагається згода позичальника та оформлюється відповідними додатковими угодами, які підписуються обома сторонами кредитного договору.

Положення п.2.5.2 кредитного договору не наділяють Банк правом односторонньої зміни відсоткової ставки про кредиту за договором.

Крім того, безпідставні також посилання позивача на невизначення строку дії кредитного договору, оскільки пунктом 1.1.2 кредитного договору встановлено кінцевий строк повернення позичальником кредиту, а умови п.10.1 кредитного договору містять положення, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний кредитний договір містить всі необхідні істотні умови, визначені нормами чинного законодавства та не містить права Банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку за кредитом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи спірний договір укладено між сторонами та підписано уповноваженими представниками сторін, в тому числі і позивача.

Доказів незгоди з умовами вказаного договору (додаткових угод) зі сторони позивача, суду не надано. У випадку незгоди з умовами вказаного договору, позивач, вправі був відмовитися від підписання договору чи вимагати внесення змін у спірні положення договору.

Враховуючи викладене, суд приходить про відсутність підстав, визначених ст..215 ЦК України для визнання спірного кредитного договору недійсним.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду доказів невідповідності спірних положень кредитного договору вимогам норм закону.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати на сплату судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко