ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р.Справа № 916/3501/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Ярош А.І.,

(У звязку із звільненням судді Шевченко В.В., склад судової колегії змінено на підставі розпорядження № 871 від 04.12.2015 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.12.2015)

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

від третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК»

на рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2015

у справі № 916/3501/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК»

до Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець»

за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕР»

про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 10.12.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» (далі Банк, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець» (далі ПрАТ «ФК «Чорноморець», відповідач) в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕР» перед Баком за Кредитним договором № 28/14 від 12.06.2015 загальний розмір якої становить 329 840 616,11 грн. з яких 280 900 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 7 256 706,96 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 5 216 391,10 грн. пеня за прострочення платежів по кредитному договору, звернути стягнення на належний ПАТ «ФК «Чорноморець» предмет іпотеки нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», яка складається з будівель літ. літ. «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Ж», «Е», «К», загальною площею 1678,4 м2, літ. «Л», що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. академіка Вавілова, будинок 5-а та визнати право власності за Банком на вищевказаний обєкт нерухомості.

Позов обґрунтований невиконанням до серпня 2015 року з боку ТОВ «ДЕЛІВЕР» прийнятих на себе за кредитним договором зобовязань.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.09.2015 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача судом залучено ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ДЕЛІВЕР» (далі ТОВ «ДЕЛІВЕР», третя особа).

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.09.2015 року у задоволенні позову Банку - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що термін повернення кредиту, передбачений п.4.2. кредитного договору не настав, а тому на час звернення Банку до господарського суду із позовною заявою у ТОВ «ДЕЛІВЕР» перед Банком, відповідно до приписів п.1.1.2. кредитного договору в редакції, затвердженої сторонами у додаткової угоді №2 від 22.12.2014 існував борг з неоплачених відсотків у розмірі 7 150 000,00 грн. Проте, оскільки співвідношення встановленої судом заборгованості ТОВ «ДЕЛІВЕР» на час звернення позивача до суду із позовом (7 150 000,00 грн.) із вартістю предмета іпотеки, визначеної у іпотечному договорі (80 000 000,00 грн.) не співрозмірні, суд дійшов до висновку, що у позовних вимогах слід відмовити.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, Банк звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Банк вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного прийняття рішення.

Представник ТОВ «ДЕЛІВЕР» в судове засідання 10.12.2015 не зявився, та не скористався своїми правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, однак поштова кореспонденція разом з ухвалою суду повернута у звязку із закінченням терміну зберігання, проте, колегія суддів вважає, що третя особа повідомлена належним чином про день, час і місце розгляду справи з огляду на таке.

Проте, така неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

Зясувавши в судовому засіданні думку представників сторін щодо доданих до апеляційної скарги додаткових документів, колегія суддів вирішила, частину документів (копію рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 84 від 23.04.2015 та № 16 від 26.01.2015) залучити до матеріалів справи, а частину (копію Листа вих. №1822 від 10.03.2015, копію рішення господарського суду Одеської області по справі № 916/3501/15 від 29.09.2015, копію рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 105 від 27.05.2015, копію постанови правління НБУ № 50 від 26.01.2015 та № 330 від 21.05.2015, витяг з балансу та довідку АТ «ІМЕКСБАНК» станом на 01.10.2015, копію виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №214/15 від 14.09.2015, копію ухвалу Одеського апеляційного господарського суду по справі № 916/3501/15 від 19.10.2015) повернути позивачу, оскільки останній не довів поважність причин ненадання їх суду першої інстанції, а саме лише у цих випадках відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція має право прийняти додаткові документи.

В судовому засіданні 10.12.2015 представник Банку надала пояснення, якими підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.12.2015 проти апеляційної скарги заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях на апеляційну скаргу та просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників Банку та відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2014 між Банком (кредитор) та ТОВ «ДЕЛІВЕР» (позичальник) було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 28/14 (надалі кредитний договір), за умовам якого, кредитор зобовязується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі кредит (п.п. 1.1. договору).

Пунктом 1.1.1. договору встановлено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами або в повній сумі на умовах, визначених договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 280 900 000 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки 18% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами до 10.11.2015 (включно) на умовах, визначених договором (з врахуванням додаткової угоди № 2 від 22.12.2014 до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №28/14 від 12.06.2014).

Згідно із п.1.3. договору (з врахуванням додаткової угоди №3 від 25.12.2014) у якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги кредитор укладає з майновими поручителями:

ПрАТ «ФК «Чорноморець» іпотечний договір (наступної черги), предметом якої є нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. академіка Вавілова, 5-а, загальною площею 1678,4м2. Загальна вартість іпотеки складає 80 000 000,00 грн. Договір повинен бути укладений строком не пізніше 31.10.2014;

Відповідно до умов, передбачених п.3.2.3. договору у разі істотного порушення позичальником умов договору, про необхідність дострокової сплати кредиту, процентів, з указаних у цьому пункті підстав, кредитор зобовязаний письмово попередити позичальника не менш ніж за 10 календарних днів до дати сплати.

Пунктом 3.2.10. договору сторони передбачили, що у випадку непогашення кредиту та/або процентів, кредитор має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) та в інших випадках, передбачених договором або законодавством України.

Згідно із п.4.2. договору у випадку невиконання позичальником зобовязань, передбачених п.п.3.3.2. 3.3.17. договору, протягом більше 15 днів, кредитор має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит підлягає поверненню з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги кредитора. Повернення кредиту здійснюється протягом тридцяти пяти днів з дати одержання вимог кредитора.

28.10.2014 на виконання додаткової угоди № 1 між ПАТ «ІМЕКСБАНК» (Іпотекодержатель) та ПрАТ «ФК «Чорноморець» (Іпотекодавець), як майновим поручителем за ТОВ «Делівер», з врахуванням договору про зміни № 1 від 17.12.2014, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про що в реєстрі зроблено запис за № 5200, за умовами якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором про відкриття кредитної лінії з додатковими угодами № 1 від 28.10.2014 та № 2 від 16.12.2014.

Відповідно до п. 1.3. цього договору предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», яка складається з літ. літ. «А», «Б», «В», «Е», «Г», «Д», «Ж», «К», загальною площею 1678,4 м2, літ. «Л», відображених в технічному паспорті від 13.06.2008, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. академіка Вавілова, будинок 5-а та розташована на земельній ділянці, площею 42 585 м2, кадастровий номер :36:002:0025, яка знаходиться в оренді у ПрАТ ФК «Чорноморець», тощо. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі учбово-спортивної бази «Чорноморець», серії САС № 636389, виданого 23.02.2009 виконкомом ОМР, право власності на яку зареєстровано 26.02.2009р. КП ОМБТІ та РОН в книзі 82неж-191, номер запису 6144, реєстраційний номер 26562961. 22.10.2013 право власності на вищезазначений предмет іпотеки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстр. № 01.

Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами у сумі 120 000 000,00 грн. ( п. 1.5. іпотечного договору).

Пунктом 3.1.6. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель вправі вимогати від боржника незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а при незадоволені його вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до закону та умов договору при наявності також невиконання боржником зобовязань за кредитним договором.

Пунктом 3.1.7. встановлено, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, у випадках, передбачених п.3.1.6. іпотечного договору, реалізувати його відповідно до розділу 5 іпотечного договору тощо.

Пунктом 5.3. іпотечного договору право визначення підстав та способу стягнення належить Іпотекодержателю.

Відповідно до п.6.1. іпотечного договору сторони погодилися, що даний пункт є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає йому право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором та додаткових угод до нього (пю 7.1. іпотечного договору).

22.12.2014 між Банком (Кредитор) та третьою особою (Позичальник) було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 28/14 (надалі додаткова угода № 2), відповідно до умов якої сторони погодили внести зміни, крім іншого, до п. п. 1.1.2 та 2.4. договору кредиту, зокрема:

1.1.2. Ліміт зменшення кредитної лінії та погашення відсотків здійснюється за наступним графіком:

Дата погашення (не пізніше)Сума погашення відсотків (грн.)Сума зниження ліміту (грн.)Ліміт кредитної лінії після погашення (грн.)
30.12.2014р.50 000
30.01.2015р.50 000
27.02.2015р.50 000
31.03.2015р.1 400 000
30.04.2015р.1 400 000
29.05.2015р.1 400 000
30.06.2015р.1 400 000
31.07.2015р.1 400 000
31.08.2015р.1 400 000
30.09.2015р.1 400 00094 000 000 186 900 000
30.10.2015р.1 400 00094 000 000 92 900 000
10.11.2015р.1 394 394,6292 900 000 0,00
12 744 394,62280 900 000
Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони (ч. 2 ст. 193 ГК України). Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

В силу положень ст. 3 Закону «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Закон України Про іпотеку є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки.

У відповідності до приписів ст.4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно із ст. 7 наведеного Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, тощо..

Господарським судом вірно встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 28/14 від 12.06.2014 між Банком та Відповідачем 28.10.2014 було укладено іпотечний договір (з майновим поручителем другої черги).

Позивач зазначає, що на момент звернення до суду із відповідним позовом, на його думку, за третьою особою утворилась заборгованість із прострочених платежів за кредитним договором на загальну суму 329 840 616,11 грн., що значно перевищує визначену сторонами у іпотечному договорі вартість предмету іпотеки.

У відповідності до приписів ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Матеріалами справи встановлено, що ПрАТ «ФК «Чорноморець» є власником нерухомого майна будівель навчально-спортивної бази «Чорноморець», яка є предметом іпотеки на підставі іпотечного договору.

Приписами ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

В силу приписів п.4.2. кредитного договору, у разі порушення позичальником своїх зобовязань протягом більше ніж 15 днів, Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит підлягає поверненню з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги Банку.

Як встановлено судом, у звязку із простроченням позичальника зі сплати відсотків, Банк 20.02.2015р. надіслав ТОВ «Делівер» листа за № 548 в якому зазначив, що в нього рахується заборгованість за нарахованими процентами у сумі 50 000,00 грн., яку Банк вимагає негайно сплатити. Зазначений лист Банком було направлено ТОВ «Делівер», як це вбачається із наданого позивачем списку № 44 від 23.02.2015та Списку № 362 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в ВПЗ № 44( відправник АТ «ІМЕКСБАНК»), на адресу м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12-А.

Із наявних в матеріалах справи довідки УДППС «Укрпошта» від 09.09.2015 вбачається, що ТОВ «Делівер» поштову кореспонденцію у період з 01.01.2015 по 09.09.2015 не отримував. Вся кореспонденція знаходиться зберіганні. ПАТ "ІМЕКСБАНК" повернення не отримують.

В силу приписів ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Як встановлено матеріалами справи, обовязок ТОВ «Делівер» щодо повернення кредиту, передбачений умовами кредитного договору № 28/12 від 12.06.2014, а саме 1.1.1., 1.1.2. та п.3.3.7. кредитного договору.

З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого до висновку, що термін повернення кредиту, передбачений п.4.2. кредитного договору не настав, а тому на час звернення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до господарського суду із позовною заявою, у ТОВ «Делівер» перед банком, відповідно до приписів п.1.1.2. кредитного договору в редакції, затвердженої сторонами у додаткової угоді № 2 від 22.12.2014 існував борг з неоплачених відсотків у розмірі 7 150 000 грн.

Відповідно до п.4.4.4. Постанови Пленума Вищого Господарського Суду України від 24.11.2014 року № 11 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» у разі якщо право звернення стягнення на майно пов'язане з невиконанням зобов'язання, забезпеченого іпотекою, судам слід встановлювати загальний розмір вимог кредитора та виходити з того, що обов'язковою передумовою звернення стягнення на предмет іпотеки є встановлення судом факту невиконання основного зобов'язання. Невиконання зазначеної передумови відповідно до частини другої статті 35 Закону України "Про іпотеку" є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Господарським судам слід також враховувати, що виконання основного зобов'язання виключає можливість задоволення вимог за рахунок забезпечувального зобов'язання.

З урахуванням наведеного, оцінюючи співвідношення встановленої судом заборгованості ТОВ «Делівер» на час звернення позивача до суду із позовом (7 150 000,00 грн.) із вартістю предмета іпотеки, визначеної у іпотечному договорі (120 000 000,00 грн.) із застосуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, господарський суд дійшов вірного висновку в позові, з яким погоджується судова колегія.

Позивач, доводів, спростовуючих вищезазначене суду не навів, окрім того обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації як то передбачено ст.4 Закону України «Про іпотеку». А саме, позивачем не надано суду належних доказів реєстрації обтяжень предмету іпотечного договору (з майновим поручителем другої черги) від 28.10.2014.

Судова колегія не приймає до уваги листи Банку № 548 від 20.02.2015 та № 1822 від 10.03.2015, які були надіслані на адресу ТОВ «Делівер» в якому зазначено, що за останнім рахується заборгованість за нарахованими процентами у сумі 50 000 грн., яку Банк вимагає негайно сплатити, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання даних листів адресантом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене судова колегія, дійшла до висновку, що місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи, дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам і вмотивовано відмовив у задоволенні позовної заяви Банку.

Наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Гладишева Т.Я.

ОСОБА_5