ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015р. Справа№ 914/3780/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця в особі Відокремленого підрозділу Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1, м. Львів

про стягнення 56 979, 21 грн.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1- представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін розяснено.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця в особі Відокремленого підрозділу Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1 про стягнення 56 979, 21 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.11.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.11.2015 року.

В судовому засіданні оголошувалася перерва.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав наведених у позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судові засідання зявився, позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, подав докази які свідчать, що Відокремлений підрозділ Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1 є відокремленим підрозділом без права юридичної особи та не наділений повноваженнями представляти в господарському суді Державне територіально-галузеве обєднання Львівська залізниця, тобто належним відповідачем у справі є Державне територіально-галузеве обєднання Львівська залізниця.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося в господарський суд з позовом до Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця в особі Відокремленого підрозділу Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1 про стягнення 56 979, 21 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 29.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі - позивач) та Відокремленим підрозділом Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1 Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця (надалі - відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3624-БО-21 (надалі договір), відповідно до умов якого позивач зобовязується передати у власність відповідачу у 2013 р. природній газ, а відповідач зобовязаний прийняти і оплатити цей природний газ.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що позивач передає відповідачу з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. газ обсягом до 1 270 тис.м3.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природній газ на загальну суму 3 645 510, 88 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Згідно п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Незважаючи на виконання позивачем своїх зобовязань щодо поставки газу, відповідач свої зобовязання щодо оплати за природний газ виконав із значним порушенням встановленого договором строку.

Таким чином, за порушення строків виконання грошових зобовязань, відповідно до п. 7.2. договору, позивачем було нараховано відповідачу пеню в розмірі 46 395, 60 грн.

Крім стягнення пені позивач просить стягнути з відповідача, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3 % річних в розмірі 9 121, 90 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 461, 71 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та пені за січень та лютий 2013 р. є необґрунтованими, оскільки договір між сторонами був укладений лише 29.03.2013 р. та відповідно до п. 11.1 договору, він набув чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 р. і діє в частині поставки газу до 31.12.2013 р., а в частині розрахунків до їх повного здійснення. Таким чином, фактично до дати укладення договору сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору, зокрема ціни газу, термінів оплати.

У п. 3.4 договору зазначено, що акти приймання-передачі газу є підставою для остаточного розрахунку між сторонами. Акти приймання-передачі газу за січень, та за лютий 2013 р. підписані сторонами після укладення договору, а саме 31.03.2013 р. З огляду на викладене, позивач повинен був провести нарахування пені та 3% річних за січень, лютий 2013 р. саме з цієї дати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 29.03.2013 р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3624-БО-21, відповідно до умов якого позивач зобовязується передати у власність відповідачу у 2013 р. природній газ, а відповідач зобовязаний прийняти і оплатити цей природний газ.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що позивач передає відповідачу з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. газ обсягом до 1 270 тис.м3.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природній газ на загальну суму 3 645 510, 88 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що відповідачем було допущене порушення умови договору щодо оплати коштів за отриманий природний газ, а саме прострочено терміни оплати, що представником відповідача не заперечується.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1. цього договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі п. 7.2 договору позивачем була нарахована відповідачу пеня в розмірі 46 395, 60 грн. та у відповідності до ст. 625 ЦК України 3 % річних в розмірі 9 121, 90 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 461, 71 грн.

Щодо здійсненого позивачем розрахунку 3 % річних в розмірі 9 121, 90 грн. та пені в розмірі 46 395, 60 грн., суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, договір між сторонами був укладений 29.03.2013 р. та відповідно до п. 11.1 договору, він набув чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013 р.

У п. 3.4 договору зазначено, що акти приймання-передачі газу є підставою для остаточного розрахунку між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи акти приймання-передачі газу за січень, та за лютий 2013 р. підписані сторонами після укладення договору, а саме 31.03.2013 р.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач повинен був здійснювати нарахування пені та 3% річних за січень, лютий 2013 р. саме з дати підписання акту приймання передачі, тобто з 31.03.2013 р., оскільки відсутність вчасно підписаних актів за вказані місяці не давала можливості визначення реального обсягу поставленого газу та його вартості, що унеможливлює визначення заборгованості та і 3% річних нарахування неустойки за вказаний період. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення пені в розмірі 28 830, 63 грн. та 3% річних в розмірі 5 609, 90 грн.

З посиланнями відповідача на те, що нарахування позивачем пені за жовтень та грудень 2013 р. суперечить ч. 6 ст. 232 ГК України, суд не погоджується, оскільки позивачем у жовтні та грудні 2013 р. було поставлено відповідачу газ, за який відповідачем було протерміновано оплату, зокрема за поставлений в жовтні газ на 13 днів, а за поставлений газ в грудні на 34 дні, у звязку з чим позивачем було правомірно нараховано пеню за цей період.

В частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 1 461, 71 грн., суд вважає, що розраховані вони вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи із приписів вказаних вище норм та враховуючи, що відповідач, незважаючи на прострочку, повністю розрахувався за отриманий газ, використовує газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та споживачами, які у 2013 р. заборгували залізниці відповідно 10 561 990, 65 грн., 2 084 249, 29 грн. та 752 272, 67 грн., внаслідок чого залізниця в частині надання послуг теплопостачання є збитковим підприємством. Разом з тим, станом на 20.11.2015 р. борг залізниці за товари, роботи та послуги складає 208 137 тис. грн., в тому числі протерміновано 14 868 тис. грн. Крім того, судом також враховані інтереси позивача, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобовязань, в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню. Таким чином, суд вважає за необхідне, як виняток, зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50 %, та стягнути пеню, розмір якої становить 14 415, 31 грн.

Пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Зважаючи на те, що спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог (без урахування зменшення розміру пені).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого обєднання Львівська залізниця (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму в розмірі 22 254, 26 грн., з них:

- 14 415, 31 грн. пені;

- 5 609, 90 грн. 3% річних;

- 1 461, 71 грн. інфляційних втрат;

- 767, 34 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 18.12.2015 року.

Суддя Манюк П.Т.