РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015Справа №910/27783/15

За позовом Державного підприємства "Львівський радіоремонтний завод"

до Міністерства Оборони України

про стягнення 1 715 301,02 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Антонюк С.С. - довіреність №1277 від 18.11.2015р.;

від відповідача: Юрченко Д.С. - довіреність №220/375/д від 21.05.2015р.;

Обставини справи :

Державного підприємства "Львівський радіоремонтний завод" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Міністерства Оборони України про стягнення 1 715 301,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору №294/14/68 на закупівлю (надання) послуг з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (ремонт за технічним станом станцій радіоперешкод Р-330Б,К; Р- 378А,Б) за державні кошти від 10.09.2014 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 1 715 301,02 грн. - заборгованості, 25 729,52 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.10.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 25.11.2015 року.

В судовому засіданні 25.11.2015 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.11.2015 року відкладено розгляд справи на 09.12.2015 року.

В судовому засіданні 09.12.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 01.12.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.09.2014 року між Державним підприємством "Львівський радіоремонтний завод" (далі по тексту - виконавець, позивач) та Міністерством Оборони України (далі по тексту - замовник, відповідач) укладено договір 294/14/68 на закупівлю (надання) послуг з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (33.12.2) (ремонт за технічним станом станцій радіоперешкод Р-330Б,К; Р- 378А,Б) за державні кошти (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги по ремонту майна в термін, за обсягом та цінами, що зазначені в специфікації надання послуг (Додаток № 1 до Договору), а Замовник прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах та в порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до п. 4.8. Договору, Замовник здійснює остаточні розрахунки з Виконавцем за фактично надані послуги протягом 30-ти банківський днів з дати підписання Замовником Акту приймання наданих послуг.

На виконання умов Договору позивачем виконані роботи на суму 4 737 893,00 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання наданих послуг (копії актів містяться в матеріалах справи).

17 червня 2015 року Замовником підписано та погоджено останній акт наданих послуг за Договором.

Відповідачем частково оплачено позивачу вартість виконаних робіт в розмірі 3 022 591,98 грн., а вартість робіт в розмірі 1 715 301,02 грн. залишились неоплаченими.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник (ч. 1 ст. 838 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконала належним чином, надала відповідачеві послуги (виконав роботи) за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача вартість отриманих робіт (послуг) в розмірі 1 715 301,02 грн.

Суд зазначає, що на підставі частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 року у справі № 11/446).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1 715 301,02 грн. - заборгованості, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача .

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства Оборони України (03168, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6; ) на користь Державного підприємства "Львівський радіоремонтний завод" (79019, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ЖОВКІВСЬКА, будинок 11; ) 1 715 301 (один мільйон сімсот п'ятнадцять тисяч триста одну) грн. 02 коп. - заборгованості, 25 729 (двадцять п'ять тисяч сімсот двадцять дев'ять) грн. 52 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 14.12.2015 року.