донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

07.12.2015 справа №908/4347/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Запорізької філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", с. Біленьке, Запорізька область
на рішення господарського судуЗапорізької області
від15.09.2015р. (підписано 16.09.2015р.)
у справі№ 908/4347/15 (суддя Давиденко І.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Розагропродукт", с.м.т. Розівка, Запорізька область
до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Запорізької філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", с. Біленьке, Запорізька область
простягнення 116 830,21 грн.
В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Розагропродукт", с.м.т. Розівка, Запорізька область (Позивач) із позовом до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Запорізької філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", с. Біленьке, Запорізька область (Відповідач) про стягнення 116 830,21 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу № 1 від 01.04.2014р., з яких: 67 600,00 грн. основного боргу, 8 972,09 грн. пені, 1 861,32 грн. 3% річних та 38 396,80 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.09.2015р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 67 600,00 грн. основного боргу, 8 962,09 грн. пені, 1 861,32 грн. 3% річних, 37 593,69 грн. інфляційних та 2 320,34 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено при неповному з'ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на відсутність повноважень у директора Філії відповідача ОСОБА_6 повноважень на підписання Договору купівлі-продажу № 1 від 01.04.2014р. та порушення судом першої інстанції ч. 1 ст. 17 ГПК України.

Розпорядженням секретаря другої судової палати Донецького апеляційного господарського суду від 12.11.2015р. було змінено склад судової колегії, суддів Попкова Д.О., Радіонову О.О. було змінено на суддів Колядко Т.М., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. судове засідання було відкладено на 07.12.2015р.

Представники позивача в судовому засіданні вважали рішення суду законним та обґрунтованим, тому просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Крім того представником відповідача в порядку ст. 22 ГПК України було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи згідно додатків до апеляційної скарги копії угоди від 07.09.2014р., яке судовою колегією було задоволено.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено Договір купівлі-продажу № 1 від 01.04.2014р. (далі Договір), за умовами п. 1.1 якого позивач зобов'язався поставити відповідачу мінеральні добрива Селітра аміачна, у кількості 16,9 тон (далі за текстом Договору Товар), а відповідач зобовязався оплатити їх на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 2.3 Договору, ціна 1 тони селітри складає 4 000,00 грн. в т.ч. ПДВ. Загальна сума Договору складає 67 600,00 грн., в т.ч. ПДВ 11 266,67 грн.

Пунктом 2.4 Договору встановлений граничний строк оплати 15.08.2014р.

Відповідно до п. 3.1 Договору, строк поставки протягом трьох днів з моменту укладення Договору.

Приписами п. 3.2 Договору встановлено, що позивач продає мінеральні добрива, а відповідач приймає згідно цього Договору шляхом оформлення видаткових накладних.

Згідно п. 5.2 Договору, даний Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014р.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачеві товар на суму 67 600,00 грн., що підтверджується накладною № 1 від 02.04.2014 р., вказана накладна підписана обома сторонами без жодних зауважень, містить всі необхідні відомості про товар та його фактичне отримання (а.с. 13).

Поставлений за означеною видатковою накладною товар прийнято уповноваженою відповідачем особою на підставі довіреності № 0402/1 від 02.04.2014р. (а.с. 14).

Відповідач свої зобовязання за договором не виконав, внаслідок чого перед позивачем склалась сума заборгованості в розмірі 67 600,00 грн., доказів оплати якої суду не надано.

У відповідності до норм ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

В апеляційній скарзі відповідач, заперечуючи проти стягнення суми заборгованості за спірним Договором, стверджує про відсутність повноважень у директора Запорізької філії відповідача ОСОБА_6 повноважень для підписання спірного Договору.

Будь-яких доказів цього, а також клопотань щодо забезпечення таких доказів в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано.

З наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії нотаріальної довіреності ВТВ № 257742 від 04.12.2012р. (а.с. 19) вбачається, що Директор Запорізької філії відповідача в особі ОСОБА_6 на момент укладення Договору мав необхідний обсяг представництва від імені ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" з питань, які стосуються діяльності Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу".

Зауваження щодо необхідності погодження з Генеральним директором відповідача стосується підписання договорів на суму більше 200 000,00 грн., проте сума спірного Договору складає 67 600,00грн., що є меншою за суму, зазначену для погодження.

Отже спірний Договір підписано представником відповідача в межах наданих йому повноважень, цей Договір породжує для відповідача права та обовязки, що випливають з його змісту.

Щодо посилання відповідача на припинення частини зобовязання по оплаті отриманої продукції на підставі угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 07.09.2014р. на суму 67 600,00грн., судова колегія вважає ці доводи безпідставними за наступних обставин.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 601 ЦК України, Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

За змістом зазначеної угоди від 07.09.2014р. відповідач є боржником на суму 67 600,00грн. за спірним Договором, а також за іншими Договорами на загальну суму в 226 786,00грн., проте на підставі яких зобовязань існує зустрічна вимога в 218 832,00грн., в спірній угоді не зазначено.

Позивач заперечує проти існування такого зарахування, наполягає на тому, що таке зарахування не відбулося, а угода залишилася лише проектом, оскільки підстава зустрічного зобовязання в угоді не зазначена.

Відповідачем будь-яких доказів існування зустрічного зобовязання позивача, що було начебто зараховано зазначеною угодою, суду не надано, про наявність такого не заявлено.

Отже судова колегія вважає доводи апеляційної скарги не заснованими на матеріалах справи та розцінює їх як спробу відповідача ухилитися від виконання зобовязання по оплаті поставленого товару.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості в розмірі 67 600,00 грн. є вірним.

За порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути 1 861,32 грн. 3% річних та інфляційні у розмірі 38 396,80 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 1 861,32 грн. 3% річних та інфляційних у розмірі 37 593,69 грн., судова колегія вважає його вірним, отже з відповідача на користь позивача зазначені суми також підлягають стягненню.

Крім того позивач вимагав стягнути з відповідача пеню в розмірі 8 972,09 грн.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 4.2 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 3% від несплаченої суми за кожен календарний день прострочки.

Отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що за своєю правовою природою зазначена в п. 4.2 Договору відповідальність є пенею, оскільки розрахунок, вираховується у відсотковому відношенні за кожний календарний день прострочення.

З урахуванням викладеного висновок суду першої інстанції про стягнення пені з урахуванням обмежень, що встановлені в Законі України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" в розмірі 8 972,09грн. є вірним.

Доводи відповідача про порушення судом першої інстанції приписів ч. 1. ст. 17 Господарського процесуального кодексу щодо невірного визначення підсудності даної справи судова колегія вважає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 15 ГПК України, якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої - третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Відповідно до п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18, коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач у якості відповідача визначив саме ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", але в особі його Запорізької філії.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 15.09.2015 року у справі № 908/4347/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Запорізької філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", с. Біленьке, Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.09.2015 року у справі № 908/4347/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В.Стойка

Судді Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим.:

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС