ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Справа № 911/4786/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроальянс» , м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність», смт. Рокитне, Рокитнянський р-н

про стягнення 754 590,11 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. від 21.10.15 р.

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Украгроальянс» (позивач) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» (відповідач) про стягнення 754 590,11 грн. попередньої оплати за договором поставки №24/06-15 від 24.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.11.2015 у справі №911/4786/15 було порушено провадження та призначено до розгляду на 16.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.11.2015 розгляд справи було відкладено на 30.11.2015 року.

В судове засідання 30.11.2015 року відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 096.

Разом з тим, відповідачем через канцелярію суду було подане клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що повноважний представник прийматиме участь у іншому судовому засіданні.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Втім, відповідачем не подано до суду доказів того, що представник, який не має змоги бути присутнім в судовому засіданні є єдиним можливим представником відповідача, без якого справа не може бути розглянута.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обовязок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 р.).

Зважаючи на викладені вище обставини, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, 30.11.2015 року у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,

встановив:

24.06.2015 року сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Співдружність» (Постачальник) з однієї сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроальнс» (Покупець) з іншої сторони було підписано Специфікацію №1 до договору поставки №24/06-15 від 24.06.2015, відповідно до якої відповідач зобов'язувався поставити товар позивачу, а позивач зобов'язувався його прийняти та оплатити.

Так, в п.1 Специфікації визначено як товар ріпак (рапс) кількістю 500 тон за ціною 662 500 грн. 00 коп. за тонну, без ПДВ.

Згідно п.2 Специфікації, загальна вартість товару складає 3 975 000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ - 662 500 грн. 00 коп.

Кінцевий строк поставки визначений сторонами до 30.07.2015 року (п.4 Специфікацій). Відповідно до п.5 Специфікації, умови оплати товару - 100% передоплата.

За словами позивача, ним в період з 25.06.2015 року по 30.06.2015 року було здійснено авансову оплату товару в порядку, встановленому п.4 Специфікації на загальну суму 3 975 000,00 грн., на підтвердження чого ним були надані платіжні доручення, зокрема:

-206 700 грн. 00 коп. оплачено відповідно до платіжного доручення №38 від 25.06.2015 року;

-293 300 грн. 00 коп. оплачено відповідно до платіжного доручення №5877 від 25.06.2015 року;

-3 475 000 грн. 00 коп. оплачено відповідно до платіжного доручення №5886 від 30.06.2015 року.

В той же час, як стверджує позивач, відповідачем було здійснено поставку товару лише частково кількістю 407.87 тон на загальну суму 3 242 566 грн. 50 коп., а саме:

08 серпня 2015 року - у кількості 232,850 тон на суму 1 851 157,50 грн. 50 коп.

09 серпня 2015 року - у кількості 175,020 тон на суму 1 391 409 грн. 00 коп.

Враховуючи те, що відповідач недопоставив позивачу товар у кількості 92,13 тон на суму 732 433,50 грн., 23 жовтня 2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №1 від 23.10.2015, проте відповідач товар не поставив та не повернув суму авансу, на яку не було здійснено поставку, у звязку з чим позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

В звязку з тим, що відповідач свого обовязку стосовно передачі оплаченого товару не виконав, та, разом з тим, не надав доказів повернення коштів за непоставлений товар або поставки товару, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про повернення грошових коштів у розмірі 732 433,50 грн. є правомірною.

Також позивачем заявлено до стягнення 5237,40 грн. 3% річних та 16 919,21 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на те, що зобовязання щодо повернення попередньої оплати є грошовим зобовязанням.

Втім, з даною позицією позивача суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу позивача на те, що стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст.625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» та постановах Верховного суду України від 15.10.2013 № 3-30гс-13 та від 16 вересня 2014 року №3-90гс14.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, нарахованих на суму попередньої оплати є безпідставними та не підлягають задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 732 433,50 грн. основного боргу. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» (09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Поповича, 41, корп. А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроальянс» (03083, м. Київ, просп. Науки, 54-Б, нежилі прим. №1-№14, груп. прим. 379-А, ) 732 433 (сімсот тридцять дві тисячі чотириста тридцять три) грн. 50 коп. основного боргу та 10 986 (десять тисяч девятсот вісімдесят шість) грн. 50 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 17.12.2015р.

Суддя О.В. Щоткін