КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/22970/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився.

від відповідача: Понько Ю.І.

розглянувши

апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання

"Південно-Західна Залізниця"

на рішення

господарського суду міста Києва

від 07.10.2015 року

у справі № 910/22970/15 (Суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Тріасистемс"

до Державного територіально-галузевого об'єднання

"Південно-Західна Залізниця"

про стягнення 54 338,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна Залізниця" (м. Київ, вул. Лисенка, 6; ідентифікаційний код 04713033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріасистемс" (м. Київ, пр. Московський, 9-В; ідентифікаційний код 35149612) 29752 (двадцять дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят дві) грн. 29 коп. інфляційних, 1294 (одну тисячу двісті дев'яносто чотири) грн. 25 коп. 3% річних, 19807 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот сім) грн. 84 коп. пені, а також 1017 (одну тисячу сімнадцять) грн. 09 коп. судового збору.

У іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна Залізниця" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року та прийняти нове, яким відмовити в стягненні 29752 (двадцять дев'ять тисяч сімсот п'ятдесят дві) грн. 29 коп. інфляційних, 1294 (одну тисячу двісті дев'яносто чотири) грн. 25 коп. 3% річних, 19807 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот сім) грн. 84 коп. пені.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В судове засідання 08.12.2015 року представник позивача не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів даної справи, на підставі укладеного 18.12.2014 між Позивачем, як підрядником, та Відповідачем, як замовником, Договору №ПЗ/Ш-142459/НЮ (далі - Договір), Позивачем були виконані для Відповідача будівельно-монтажні роботи (створення волоконно-оптичної лінії зв'язку), що підтверджується підписаними між сторонами, скріпленими їх печатками та залученими до матеріалів справи копіями: актів виконаних робіт форми КБ-2в, довідок про вартість виконаних робіт форми КБ-3, а також актом і довідкою про коригування вартості робіт.

Судом першої інстанції перевіривши розрахунок вартості виконаних Позивачем робіт, з урахуванням часткових оплат та коригуванням їх вартості, та вірно визнано розрахунок обґрунтованим, і отже заборгованість Відповідача по оплаті робіт станом на дату подачі позову становила 75705,36 грн.

Відповідач у встановлені Договором (п. 4.4) строки заборгованість не погасив, виконання на його замовлення робіт не спростував, і доказів наявності у Відповідача претензій щодо якості та/або комплектності виконаних Позивачем за Договором робіт на суму 75705,36 грн. матеріали справи не містять.

Наявність у Відповідача вищевказаної заборгованості, яка не була погашена на час подання позову, Позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 837, 854 ЦК України та ст. 193 ГК України доведена, документально підтверджена і Відповідачем не спростована.

Враховуючи дату підписання акта (30.12.2014) та умови Договору щодо строку оплати (протягом семи банківських днів з дати акта), Відповідач повинен був сплатити вартість робіт в сумі 75705,36 грн. по 12.01.2015 включно, та 13.01.2015 є першим днем прострочення виконання зобов'язання, яке тривало по 16.09.2015 включно, оскільки відповідно до наданої суду копії платіжного доручення заборгованість була погашена Відповідачем 17.09.2015. Отже, період прострочення 13.01.2015 - 16.09.2015.

При цьому слід зауважити, що не є відкладальною обставиною для оплати (ст. 212 ЦК України), не є простроченням кредитора (ст. 613 ЦК України) та не є перенесенням строків оплати (ст. 854 ЦК України) підписання між сторонами акту коригування вартості робіт, оскільки прострочення оплати робіт настало значно раніше за дату коригування, а отже Відповідач повинен був провести оплату, та відповідно мав право потім вимагати повернення її частини після коригування вартості робіт.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення:

- пені відповідно до п. 11.4 Договору, на підставі статей 546, 549 ЦК України, з урахуванням п. 11.5 Договору, ч. 6 ст. 232 ГК України та положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань";

- 3% річних та втрат від інфляції за ст. 625 ЦК України за весь час прострочення заборгованості.

Перевіривши наведений Позивачем у позові розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд першої інстанції дійшов вірного дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку, його арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Договору, та зокрема оскільки розраховані Позивачем санкції у цій частині не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом, тому позовні вимоги про стягнення 29752,29 грн. інфляційних та 1294,25 грн. 3% річних визнаються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції зробивши перерахунок заявленої Позивачем суми пені, враховуючи встановлену дату прострочення, положення п. 11.5 Договору та ч. 6 ст. 232 ГК України, і у межах заявленого Позивачем періоду нарахування дійшов вірного висновку, що до стягнення підлягає сума пені за Договором разом в розмірі 19807,84 грн., тому вимоги про стягнення пені задовольняються частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність наказу Укрзалізниці №069-Ц від 28.02.2012 року не звільняє відповідача від обов'язків визначених договором підряду №ПЗ/Ш-142459/НЮ від 18.12.2014 року.

Колегія суддів вважає, що позивач належними доказами довів факт виконання підрядних робіт.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 року у справі №910/22970/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/22970/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна