ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року Справа № 904/5341/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів: Пруднікова В.В., Широбокової Л.П.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги №07-04/15 від 15.04.2015 року, адвокат;

від відповідача: представник у судове засідання не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Стратос-Центр» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 року у справі №904/5341/15

за позовом приватного підприємства «Агропром 2008», м. Перещепине, Новомосковський район, Дніпропетровська область

до відповідача приватного підприємства «Стратос-Центр», м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про зобовязання здійснити поставку товару та стягнення неустойки,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року приватне підприємство "Агропром 2008" (надалі - ПП "Агропром 2008") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, якою просило суд зобов'язати приватне підприємство "Стратос-Центр" (надалі - ПП "Стратос-Центр") передати позивачу товар: соняшник в кількості 85, 713896 тон по ціні 3 500 грн. на суму 300 000 грн.; стягнути з ПП "Стратос-Центр" на свою користь 12 000 грн. штрафної неустойки; покласти на відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 719 грн. 24 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 року у справі №904/5341/15 (суддя Рудь І.А.) позов задоволено частково; ПП "Стратос-Центр" зобов'язано передати ПП "Агропром 2008" товар: соняшник в кількості 85, 713896 тон по ціні 3 500 грн. на суму 300 000 грн.; з ПП "Стратос-Центр" на користь ПП "Агропром 2008" стягнуто 5 000 грн. витрат на правому допомогу та 6 000 грн. витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт на виклик суду двічі не з'явився, конверти з ухвалами суду про прийняття апеляційної скарги до розгляду та про відкладення розгляду справи повернулися на адресу суду з відміткою пошти про сплив терміну зберігання рекомендованої кореспонденції, що згідно п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вважається належним чином повідомленням сторони про час і місце проведених судових засідань, з огляду на що колегія суддів вважає можливим переглянути справу в апеляційному порядку за відсутності апелянта.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судових засіданнях представника позивача, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного ко-дексу України).

Між ПП "Агропром 2008" (покупець) та ПП "Стратос-Центр" (постачальник) укладений договір № 12014 поставки сільськогосподарської продукції від 07.03.2014 року (далі - договір), за умовами якого постачальник зобовязується в порядку і на умовах, визначених договором, передати у власність покупцеві продукцію, а покупець, в свою чергу, зобовязується прийняти її та сплатити.

Під продукцією розуміється передбачена в специфікаціях до договору сільськогосподарська продукція власного виробництва ( п. 1.2. договору).

Згідно п. 6.1. договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. договору і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків (п. 6.2. договору).

За умовами п. 1.3 договору місцем передання продукції постачальником покупцю є м. Новомосковськ. Доставка за рахунок покупця.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що загальна сума продукції складається із сум згідно специфікації до цього договору.

Відповідно до п. 1.6. договору поставка продукції здійснюється на умові передоплати. Остаточний розрахунок за поставлену продукцію здійснюється покупцем у строк протягом 15 діб з моменту поставки.

Розрахунки здійснюються шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку (п. 1.7 договору).

Пунктом 2.1. договору визначено обовязок постачальника передати у власність покупця продукцію, що відповідає вимогам щодо кількості, асортименту та в строки, вказані в специфікаціях.

Згідно підписаної сторонами специфікації № 1 від 07.03.2014 року до договору, відповідач зобовязався в 4 кварталі 2014 року поставити позивачеві соняшник в кількості 85,713896 тон по ціні 3 500 грн. на суму 300 000 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій звітів про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача та виписок ПАТ «Актабанк» по особовим рахункам відповідача, позивачем на виконання умов договору, на підставі виставленого відповідачем рахунку № 2 від 07.03.2014 року здійснено передплату за соняшник на загальну суму 300 000 грн., а саме:

- 11.03.2014 року позивачем перераховано 150 000 грн. на банківський рахунок відповідача № 2001, відкритий в АТ «Брокбізнесбанк», МФО 300249, згідно реквізитів, зазначених в рахунку № 2 від 07.03.2014 року (а.с. 17).

- 13.03.2014 року позивачем перераховано 150 000 грн. на розрахунковий рахунок відповідача № 3464, відкритий в ПАТ «Акта банк», МФО 307394, згідно реквізитів, зазначених в рахунку № 2 від 07.03.2014р. (а.с. 16).

Колегія суддів відхиляє заперечення апелянта щодо внесення позивачем передплати за соняшник не у повному обсязі та на невірний рахунок, оскільки вказані заперечення спростовуються наданим позивачем в матеріали справи доказами, зокрема відповідач в листі від 05.08.2014 року вих. №08/05-01, направленому позивачу, підтверджує факт отримання ПП «Стратос-Центр» коштів по договору № 12014 поставки сільськогосподарської продукції від 07.03.2014 року в сумі 300 000 грн., в тому числі і коштів в сумі 150 000 грн., отриманих 11.03.2014 року на рахунок 2001 AT «Брокбізнесбанк».

Окрім того, відповідач повідомляв, що у звязку з процесом ліквідації банку він подав заяву про визнання його кредитором на суму 150 812 грн. 89 коп., а також зазначив що у разі повернення банком коштів у сумі 150 000 грн., одразу поверне їх позивачу.

Факт отримання відповідачем 11.03.2014 року коштів у сумі 150 000 грн. від позивача також підтверджується іншими листами відповідача, зокрема листом від 12.03.2014 року №03/11-01 на імя керуючого Дніпропетровського ГРВ «АТ «Брокбізнесбанк», в якому ПП «Стратос-Центр» просить повернути перераховані 11.03.2014 року ПП «Агропром 2008» грошові кошти в сумі 150 000 грн.; листом від 14.03.2014 року №03/14-01 на імя начальника управління НБУ у Дніпропетровській області та листом від 14.03.2014 року №03/14-01, адресованим голові НБУ, в яких позивач також підтверджує факт отримання коштів від позивача на його розрахунковий рахунок 2001 АТ «Брокбізнесбанк» та просить перерахувати їх на інший рахунок ПП «Стратос-Центр».

В порушення умов договору, відповідач свої зобовязання в обумовлені сторонами строки не виконав (відповідних доказів суду не подано), у звязку з чим, позивачем на підставі п. 57 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення нарахована неустойка із розрахунку 4% вартості непоставленої продукції, що складає 12 000 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Умовами Специфікації № 1 від 07.03.2014 року до договору передбачено, що товар повинен бути поставлений протягом 4 кварталу 2014р. (тобто в період з 01.10.2014р. по 31.12.2014р. включно).

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1. ст. 530 Цивільного кодексу України ).

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки відповідачем не подано належних доказів поставки позивачу товару за договором, позовні вимоги про зобов'язання ПП "Стратос-Центр" передати ПП "Агропром 2008" товар: соняшник в кількості 85, 713896 тон по ціні 3 500 грн. на суму 300 000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В якості належних доказів на підтвердження факту поставки відповідачем спірного соняшника позивачу надані ПП „Стратос-Центр копії видаткової накладної №28 від 04.12.2014р. та специфікації № 2 від 04.12.2014р. до договору колегією суддів не приймаються, оскільки вказані документи не містять реквізитів погодження з боку позивача та складені відповідачем в односторонньому порядку.

Також не є належним доказом, який би підтверджував факт поставки позивачеві товару за спірним договором надані відповідачем товарно-транспортні накладні №04/01 від 04.12.2014 року та №05/01 від 05.12.2014 року, оскільки з них вбачається, що вантажовідправником та вантажоодержувачем є ПП "Агропром 2008", який здійснював перевезення соняшника з пункту навантаження: м. Перещепине, вул. Мотуза, 128 у пункт розвантаження: ТОВ "Оптімус Плюс" Новомосковський ВСП в м. Новомосковськ, вул. Погрузна, 4.

Жодної інформації про те, що дана продукція належить, відвантажується чи поставляється ПП "Стратос-Центр" в документах не зазначено.

Стосовно вимоги про стягнення неустойки, нарахованої позивачем на підставі п. 57 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення слід зазначити наступне.

Згідно п. 3.1 договору у випадку порушення його умов сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

За вимогами ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, законом передбачено обовязкове визначення в договорі виду забезпечення виконання зобов'язання та розміру штрафних санкцій за невиконання зобовязань.

Сторонами у договорі вид санкцій, зокрема неустойки та її розмір, що підлягає стягненню у разі порушення строків поставки товару, не визначено, за викладених обставин позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 12 000 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо витрат позивача на адвокатські послуги у розмірі 10 000 грн. слід зазначити наступне.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно п. 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення витрат на послуги адвоката в сумі 10 000 грн. позивачем до матеріалів справи надані копії договору про надання правової допомоги від 15.04.2015 року № 07-04/15, квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.06.2015 року № 26, свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, виданого ОСОБА_1

Водночас, відповідно до п. 6.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку місцевий господарський суд обґрунтовано обмежив розмір витрат на послуги адвоката стягненню з відповідача до 5 000 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції; оскаржуване рішення ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Стратос-Центр" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 року у справі №904/5341/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 17.12.2015 року)