ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.12.2015 Справа № 905/2914/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Рильцовій Є.Ю., розглянувши матеріали

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю МІК м. Запоріжжя

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю ЦЕНТРАЛЬНА ЗАБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА КУРАХІВСЬКА с. Вовчанка, Марїнський район, Донецька область

про стягнення основного боргу у сумі 51240,00грн., інфляційних втрат у сумі 21008,40грн., 3% річних у сумі 1296,37грн., пені у розмірі 12083,44грн.

За участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю №б/н від 29.12.2014р.);

від відповідача: не з`явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 08.12.2015р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю МІК м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТРАЛЬНА ЗАБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА КУРАХІВСЬКА с. Вовчанка, Марїнський район, Донецька область про стягнення основного боргу у сумі 51240,00грн., інфляційних втрат у сумі 21008,40грн., 3% річних у сумі 1296,37грн., пені у розмірі 12083,44грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №03-01/14 выд 03.01.2014р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляції.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 3, 6, 11, 207, 208, 525, 526, 530, 611, 625, 629, 638, 639, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 181, 193, 216-218, 220, 224, 229, 232, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 61, 64 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір поставки №03-01/14 від 03.01.2014р.; специфікацію б/н від 10.07.2014р. до договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р.; видаткову накладну №РН-10/08/01 від 08.10.2014р.; довіреність №681 від 06.10.2014р.; Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія А00 №197150 Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК»; довідку АА №554030 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК»; довіреність б/н від 29.12.2014р. на представника ОСОБА_1

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: витяг з ЄДРПОУ стосовно статусу та місцезнаходження відповідача; довідка вих. №11-23-15/2ю від 23.11.2015р. на підтвердження наявної заборгованості; довідка вих. №11-23-15/3ю від 23.11.2015р. про відсутність в провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав; банківська виписка №БВ-0002013 від 29.05.2014р.; акт звірки взаємних розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» станом на 23.11.2015р.; письмові пояснення вих. №12-07-15/4ю від 07.12.2015р.

Представник позивача у судове засідання 08.12.2015р. зявився, підтримав свою позицію.

Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресою місцезнаходження, визначеною за матеріалами справи. Обізнаність відповідача підтверджується поштовим повідомленням, повернутим на адресу господарського суду Донецької області.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані відповідачем документи та його неявка у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33, 77 Господарського процесуального кодексу України, не вливають на таку кваліфікацію та не є підставою для відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір поставки №03-01/14 (далі договір), згідно п.п. 1.1, 1.2 яких постачальник зобов'язався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, в строк, по ціні та з якісними показниками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити продукцію, яка поставляється у його власність у відповідності до умов даного договору.

Поставка продукції відбувається партіями в асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками та у строк, погоджений сторонами у специфікаціях до даного договору (п. 4.1 договору).

За умовами п. 4.3 договору, на підтвердження поставки постачальник зобовязаний надати покупцю по акту прийому-передачі, підписаним уповноваженими представниками сторін наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактури, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізничні, товарно-транспортні накладні); сертифікат якості та/або паспорт, сертифікат відповідності (у разі, якщо продукція підлягає обов'язковій сетрифікації), інструкцію з експлуатації, технічну документацію, передбачену п. 2.3. даного договору.

Згідно п. 4.5 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Відповідно до п. 5.3 договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк та порядок оплати не визначений сторонами у специфікаціях до даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

У випадку невиконання або неналежного виконання будь-якою зі сторін прийнятих на себе за даним договором зобовязань, сторона несе відповідальність перед іншою стороною у відповідності до вимог діючого законодавства України, в тому числі, відшкодовує збитки, сплачує штрафні санкції. Сторони дійшли згоди, що збитки (витрати), понесені на виконання даного договору, стягуються з винної сторони в повному обсязі незалежно від санкцій, передбачених розділом 6 даного договору (пункт 6.1 договору).

Згідно приписів п. 6.8 договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється на один рік включно до 02.01.2015р. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за даним договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань (п. 8.1 договору).

Сторонами була укладена специфікація №б/н від 10.07.2015р. до договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р., якою визначено, зокрема: найменування продукції (костюм для захисту від знижених температур, загальних виробничих забруднень та механічного впливу із сумішевих тканин), кількість (70 комплектів); вартість (610,00грн. за один комплект), умови поставки (СРТ м. Курахово); термін поставки (до 25.09.2014р.); умови оплати (відстрочка на 60 календарних днів).

На виконання умов договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р., специфікації №б/н від 10.07.2015р. до договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р. позивач поставив продукцію відповідачу, що підтверджується видатковою накладною №РН-10/08/01 від 08.10.2014р. на суму 51240,00грн. та надав відповідні товаросупровідні документи, передбачені п. 4.3 договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р., про що міститься відмітка у видатковій накладній №РН-10/08/01 від 08.10.2014р.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленого обладнання, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором поставки №03-01/14 від 03.01.2014р. та сплати пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки та купівлі-продажу.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили в договорі поставки №03-01/14 від 03.01.2014р. та специфікації № б/н від 10.07.2014р. до договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р. порядок оплати, за яким розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснююються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний розрахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковою накладною №РН-10/08/01 від 08.10.2014р. продукції, у нього виникло зобовязання з його оплати у розмірі 51240,00грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу обладнання на суму 51240,00грн.

Відповідач свої грошові зобовязання з оплати поставленого товару за видатковою накладною №РН-10/08/01 від 08.10.2014р. не виконав.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого обладнання, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що воно було отримано останнім.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості в сумі 51240,00грн. не надано.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 51240,00грн.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дані наслідки порушення зобов'язання передбачені і ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України. Згідно норм зазначених статей у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п.п. 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 6.8 договору, сторони встановили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 1296,37грн., пеню в розмірі 12083,44грн., інфляційні нарухвання в розмірі 21008,40грн.

Суд враховує, що п. 5.3 договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р. та п. 2 Специфікації б/н від 10.07.2014р. до договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р. сторони встановили, що розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції.

Отже позивач здобув право вимоги за видатковою накладною №РН-10/08/01 від 08.10.2014р. 09.12.2014р.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог та стягнення пені в розмірі 2562,00грн., 3% річних в розмірі 1296,37грн., інфляційних нарахувань в розмірі 21008,40грн.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені обумовлено тим, що позивачем невірно визначена кінцева дата періоду їх нарахування за видатковою накладною №РН-10/08/01 від 08.10.2014р., оскільки згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Крім того, зробивши власний розрахунок пені в межах шестимісячного строку нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки п. 6.8. договору поставки №03-01/14 від 03.01.2014р. передбачено, у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не сплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 202, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю МІК м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТРАЛЬНА ЗАБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА КУРАХІВСЬКА с. Вовчанка, Марїнський район, Донецька область про стягнення основного боргу у сумі 51240,00грн., інфляційних втрат у сумі 21008,40грн., 3% річних у сумі 1296,37грн., пені у розмірі 12083,44грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЦЕНТРАЛЬНА ЗАБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА КУРАХІВСЬКА с. Вовчанка, Марїнський район, Донецька область (85621, Донецька область, Марїнський район, село Вовчанка, вул. Нагорна, 1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Півничне шосе, буд. 69А, ) основний борг в розмірі 51240,00грн., пеню в розмірі 2562,00грн., 3% річних у розмірі 1296,37грн., інфляційні втрати у розмірі 21008,40грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1141,62грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 9521,44грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 08.12.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.12.2015р.

Суддя Я.О. Левшина

Вх: 17567/15

надруковано 2 прим.:

1 - ГСДО,

1- позивачу,

1 відповідачу.