ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" грудня 2015 р. Справа № 921/348/14-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І. М., розглянувши скаргу б/н від 07.12.2015 р. (вх. №25779 від 09.12.2015 р.) ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" на дії органу ДВС у справі

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", вул. Велика Морська, буд. 143, м. Миколаїв, 54000 (вул. Ямська, 28А, м. Київ, 03038)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", с. Постолівка, Гусятинський район, Тернопільська область, 48236

про стягнення заборгованості в загальній сумі 4 768 673 грн17 коп, в т.ч.: 2 380 170,73 грн - основного боргу, 952 068,29 грн - дооцінки вартості неоплаченого товару, 680 085,43 грн - 36% річних, 246 482,73 грн - пені, 33 831,85 грн - інфляційні нарахування та 476 034,14 грн штрафу,

Встановив:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 27.06.2014 р. у справі №921/348/14-г/8 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", с. Постолівка, Гусятинський район, Тернопільська область, ідентифікаційний код 30787770, на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", вул. Велика Морська, буд. 143, м. Миколаїв, 54000 (вул. Ямська, 28А, м. Київ, 03038), ідентифікаційний код 35472893: 2 380 170 грн 73 коп. основного боргу; 952 068 грн 29 коп. дооцінки вартості товару; 680 085 грн 43 коп. 36% річних; 246 482 грн 73 коп. пені; 476 034 грн 14 коп. штрафу; 72 561 грн 35 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору. В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань в сумі 33 831,85 грн відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.07.2014 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" повернуто скаржнику.

13 серпня 2014 р. матеріали справи №921/348/14-г/8 надійшли на адресу господарського суду Тернопільської області.

14.08.2014 р. господарським судом Тернопільської області, на підставі ст. 116 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), видано наказ про примусове виконання рішення суду у справі №921/348/14-г/8.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 01.07.2015 р. затверджено укладену між сторонами в процесі виконання судового рішення по справі №921/348/14-г/8 мирову угоду про закінчення виконавчого провадження від 25.05.2015р.

09 грудня 2015 року ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", в порядку ст. 121-2 ГПК України, звернулося до господарського суду із скаргою на дії органу ДВС, згідно якої просить:

- визнати незаконними дії державного Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області по винесенню постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 02.03.2015 р. по виконавчому провадженню №45979802;

- визнати недійною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про стягнення з боржника виконавчого збору від 02.03.2015 р., винесену в рамках виконавчого провадження №45979802.

Ч. 1 ст. 121-2 ГПК України передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 50, ч.ч. 2-4 ст. 51 ГПК України, процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені цим Кодексом. Перебіг процесуального строку, обчислюваного роками, місяцями або днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що не має відповідного числа, строк закінчується в останній день цього місяця.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку. Якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним.

Приписами статті 121-2 ГПК України, сторонам надано десятиденний строк на оскарження дій чи бездіяльності органів ДВС. При цьому законодавцем встановлено, що останній обчислюється протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому, відповідно до вимог статті 53 ГПК, може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Згідно ст. 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визначити причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому поважними визнаються ті обставини, які є обєктивно непереборними і повязані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Про відновлення попущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала (ч.2 ст. 53 ГПК України).

Слід зазначити, що за вимогами Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду справи по суті предявлених вимог господарський суд повинен перевірити чи не порушено особою, яка звернулась до суду, встановленого чинним процесуальним законодавством строку на таке звернення та чи не підлягає цей строк відновленню в разі його пропуску, і в залежності від цього вирішити питання про призначення справи до розгляду, повернення заяви/скарги без розгляду чи відмови у відновленні пропущеного строку.

Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання (правова позиція викладена у п. 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 р, з наступними змінами та доповненнями)

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Для поновлення процесуального строку зважаючи на те, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може використовуватись як виняток із загального правила, суд має встановити, а заявник, відповідно довести, наявність відповідних обставин та їх непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

У поданій до суду 07.12.2015 р. (згідно відтиску поштового штемпеля) скарзі б/н від 07.12.2015 р. (вх. №25779 від 09.12.2015 р.) ТзОВ "Агрофірма "Постолівська" зазначає, що в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 02.03.2015 р. на його адресу не надсилалась взагалі. Про існування даного документа ОСОБА_1 стало відомо лише 27.11.2015 р. з ухвали господарського суду Тернопільської області від 23.11.2015 р. по справі №921/348/14-г/8, постановленої за результатами розгляду скарги на дії органу ДВС в частині винесення постанови про арешт майна.

Долучена до матеріалів скарги б/н від 07.12.2015 р. постанова про стягнення з боржника виконавчого збору свідчить про її отримання скаржником з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 07.12.2015 р.

Відповідно до приписів ст. 4 Закону України „Про виконавче провадження", з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 12 Закону України „Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають, зокрема, право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд зауважує, що в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень міститься вся інформація про хід виконавчого провадження, а ідентифікатор доступу до Реєстру вказується державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Як вже зазначалось вище, долучена до матеріалів скарги оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 02.03.2015 р. отримана боржником з ЄДРВП.

Наведене свідчить про наявність у нього ідентифікатору доступу до даного Реєстру та, відповідно, до усіх документів даного виконавчого провадження.

Окрім того, 24.09.2015 р. в ході розгляду судом скарги ТзОВ "Агрофірма "Постолівська" на дії органу ДВС в частині винесення постанови про арешт майна боржника, на ухвалу суду за наслідками розгляду якої посилається скаржник, ОСОБА_1 було долучено до матеріалів справи ряд документів виконавчого провадження №45979802, отриманих ним з ЄДРВП 23.09.2015 р.

Оскільки, оскаржувана боржником постанова органом ДВС прийнята 02.03.2015 р., а ТзОВ "Агрофірма "Постолівська" в ході розгляду скарги на дії органу ДВС в частині винесення постанови про арешт майна боржника до матеріалів справи долучались документи виконавчого провадження №45979802, отримані ним з ЄДРВП 23.09.2015 р., суд вважає, що скаржник мав можливість ознайомитись з усіма матеріалами виконавчого провадження №45979802, володіти інформацією про його хід та наявність прийнятих виконавцем документів, в т.ч. і постанови про стягнення виконавчого збору від 02.03.2015 р.

Також, 24.09.2015 р. боржником до матеріалів справи долучено постанову про закінчення виконавчого провадження №45979802 від 15.07.2015 р., зі змісту якої вбачається (п. 3), що державний виконавець при закритті виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Тернопільської області від 14.08.2014 р. у справі №921/348/14-г/8 постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 02 березня 2015 р. виділив в окреме провадження.

Наведене спростовує доводи скаржника про те, що факт існування постанови про стягнення виконавчого збору став йому відомим лише зі змісту ухвали господарського суду від 23.11.2015 р., зокрема - 27.11.2015 р. при її отриманні.

В силу приписів ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Ст. 34 ГПК України встановлено належність і допустимість доказів. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на наведені вище обставини, аналізуючи доводи скаржника щодо його обізнаності про існування постанови про стягнення виконавчого збору від 02.03.2015 р. лише з 27.11.2015 р., зокрема, при отриманні ухвали господарського суду Тернопільської області від 23.11.2015 р. та змісту останньої, господарський суд прийшов до висновку, що вони не відповідають дійсним обставинам справи та не можуть бути підставою для прийняття скарги до розгляду, оскільки остання подана з пропуском визначеного ст. 121-2 ГПК України строку. Клопотання про відновлення строку для подання скарги заявником не заявлено.

За даних обставин, скарга ТзОВ "Агрофірма "Постолівська" б/н від 07.12.20.15 р. на дії органу ДВС підлягає залишенню без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 50, 51, 53, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу б/н від 07.12.2015р. (вх. 25779) ТзОВ "Агрофірма "Постолівська" залишити без розгляду.

2. Ухвалу направити рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення сторонам у справі, ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль.

Суддя І.М. Гирила