РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015Справа №910/24035/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг Груп Україна"

про визнання договору № 76/1318 від 01.08.2008 р. недійсним

за участю представників:

від позивача:Харитонова М.І.- представник за довіреністю № 17/10 від 11.02.2013 р.
від відповідача:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь" (далі - ПАТ "Енергомашспецсталь") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг Груп Україна" (далі - ТОВ "Консалтинг Груп Україна" ) про визнання договору № 76/1318 від 01.08.2008 р. недійсним.

Свої позовні вимоги ПАТ "Енергомашспецсталь" обґрунтовує тим, що укладаючи спірний договір, відповідач ввів його в оману, а тому, посилаючись на ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, позивач просить суд визнати недійсним договір № 76/1318 від 01.08.2008 р., укладений між ПАТ "Енергомашспецсталь" та ТОВ "Консалтинг Груп Україна".

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Позиція відповідача з приводу заявленого позову суду невідома.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 01.08.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергомашспецсталь", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Донбас Консалтинг", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтинг Груп Україна" (виконавець) був укладений договір № 76/1318.

За умовами п. 1.1 договору замовник зобов'язується за завданням замовника виконати послуги з письмового перекладу технічної документації у обсягах, вказаних у заявках, а замовник зобов'язується прийняти вказані послуги та оплатити їх вартість.

Орієнтовна вартість послуг становить 500 000,00 грн. Загальна вартість послуг за договором визначається з урахуванням вартості всіх послуг, наданих за цим договором (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору у разі узгодження сторонами обсягів, строків та вартості послуг, замовник у 3-дений строк надає виконавцю для надання послуг за актом приймання-передачі документацію з вказанням його заставної вартості.

Виконавець після закінчення надання послуг надає замовнику акт про надані послуги, після підписання якого сторонами, виконавець у 5-дений строк надає замовнику документацію разом із переводом (п.п. 5.1, 5.2, 5.4 договору).

Згідно з п. 6.1 договору оплата послуг здійснюється замовником протягом 10 банківських днів після підписання сторонами акту про надані послуги відповідно до рахунку-фактури.

У подальшому додатковими угодами до договору були внесені зміни щодо реквізитів сторін та реквізитів, які повинні бути зазначені у акті наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Дослідивши зміст договору про надання послуг, що оскаржується, суд приходить до висновку, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом та на час його укладення сторони досягли взаємної згоди щодо усіх істотних умов.

Приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, звертаючись до суду, позивач не зазначив у чому полягає обман, під впливом якого був укладений спірний правочин, за яких обставин.

Відповідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Натомість будь-яких доказів, що підтверджують введення ПАТ "Енергомашспецсталь" в оману, позивач не надав.

Також відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Всупереч зазначеному, позивач не надав суду також доказів наявності умислу в діях відповідача, що були спрямовані на введення його в оману.

Щодо пояснень позивача про порушення відповідачем податкового законодавства необхідно зазначити, що суд позбавлений можливості іх перевірити, оскільки позивачем не надано відповідного обгрунтування та доказів такого порушення.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивач - ПАТ "Енергомашспецсталь" не довів суду наявність обставин, з якими може бути пов'язане визнання договору недійсним.

Більше того, будь-яких доказів на підтвердження наявності інших підстав для визнання договору надання послуг недійсним позивачем не надано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд вважає позов ПАТ "Енергомашспецсталь" необгрунтованим та належним чином недоведеним.

Згідно зі статтею 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг Груп Україна" про визнання договору № 76/1318 від 01.08.2008 р. недійсним.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 3 грудня 2015 року.

Повний текст рішення підписаний 8 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.