КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 95/11б-03/2/8

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Доманської М.Л.

Сотнікова С.В.

при секретарі судового засідання: Сотніковій О.І.

за участю представників сторін:

від НВАТ „Агроінком": Мотузюк Б.М. - довіреність б/н від 02.12.2015.

від Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області:

Присяжний В.П. - довіреність б/н від 19.11.2015.

від ТОВ „Юг-Комплекс": Вовченко С.М. - довіреність № 7 від 03.08.2015.

Мельничук Ю.Л. - довіреність № 7 від 03.08.2015.

від прокуратури Київської області: Шевченко Г.С. - посвідчення № 007122 від 02.10.2012.

розглянувши апеляційну скаргу Науково-виробничого акціонерного товариства „Агроінком" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Патерилова Віталія Вікторовича на ухвалу господарського суду Київської області від 19.10.2015 року

за заявою Науково-виробничого акціонерного товариства „Агроінком" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Патерилова В.В.

до Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області

за участю Товариства з обмеженою відповідальністю „Юг-Комплекс"

про визнання недійсним правочину та визнання недійсним рішення селищної ради

у справі № 95/11б-03/2/8 (головуючий суддя Лутак Т.В., судді: Наріжний С.Ю.,

Саванчук С.О.)

за заявою Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області

до Науково-виробничого акціонерного товариства „Агроінком"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.10.2015 року відмовлено у задоволенні заяви НВАТ „Агроінком" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Патерилова В.В. про визнання недійсним правочину та визнання недійсним рішення селищної ради.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Патерилов В.В. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 19.10.2015 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним правочин-заяву НВАТ „Агроінком" від 09.10.2005 року про відмову від права користування земельною ділянкою площею 2,0 га за адресою: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 5-А, та визнати недійним рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 09.11.2005 року № 271 „Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ „Юг-Комплекс", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Шипка В.В.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року у зв'язку з недопустимістю повторної участі судді Верховця А.А. у розгляді справи та перебуванням судді Шипка В.В. на лікарняному для розгляду справи № 95/11б-03/2/8 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ліквідатора банкрута прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.12.2015 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ „Юг-Комплекс" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник НВАТ „Агроінком" в судовому засіданні 08.12.2015 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, ухвалу господарського суду Київської області від 19.10.2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним правочин-заяву НВАТ „Агроінком" від 09.10.2005 року про відмову від права користування земельною ділянкою площею 2,0 га за адресою: 08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 5-А, та визнати недійним рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 09.11.2005 року № 271 „Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ „Юг-Комплекс".

Представники ТОВ „Юг-Комплекс" та Чабанівської селищної ради в судовому засіданні проти вимог ліквідатора НВАТ „Агроінком", викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 19.10.2015 року - без змін.

В судовому засіданні прокурор з приводу апеляційної скарги поклався на розсуд суду.

08.12.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги НВАТ „Агроінком" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Патерилова В.В. слід відмовити, а ухвалу господарського суду Київської області від 19.10.2015 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду Київської області від 22.01.2003 року порушено провадження у справі про банкрутство Науково-виробничого акціонерного товариства „Агроінком".

Постановою господарського суду Київської області від 15.02.2007 року визнано НВАТ „Агроінком" банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Дранченко В.М.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.11.2012 року усунуто арбітражного керуючого Дранченко В.М. від виконання нею обов'язків ліквідатора у цій справі про банкрутство, припинено її повноваження ліквідатора у справі № 95/11б-03/2/8 та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Климова О.Ю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.05.2014 року усунуто Климова О.Ю. від виконання ним обов'язків ліквідатора банкрута - НВАТ „Агроінком", припинено його повноваження ліквідатора банкрута у справі № 95/11б-03/2/8 та призначено ліквідатором Науково-виробничого акціонерного товариства „Агроінком" арбітражного керуючого Патерилова В.В.

У березні 2015 року до суду першої інстанції від НВАТ „Агроінком" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Патерилова В.В. надійшла заява про визнання недійсним правочину та визнання недійсним рішення селищної ради б/н б/д (вх. № 1347/15 від 26.03.2015 року), у якій заявник, керуючись статтями 216, 232 Цивільного кодексу України та ч. 10 ст. 17 Закону про банкрутство, просить суд визнати недійсним правочин-заяву НВАТ „Агроінком" від 09.10.2005 року про відмову від права користування земельною ділянкою площею 2,0 га за адресою: 08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 5-А та визнати недійсним рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 271 від 09.11.2005 року „Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ „Юг-Комплекс".

В обґрунтування своїх вимог НВАТ „Агроінком" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Патерилова В.В. посилається на те, що в ході здійснення аналізу господарської діяльності боржника йому стало відомо, що 09.10.2005 року НВАТ „Агроінком" вчинило односторонній правочин-заяву про припинення права користування земельною ділянкою площею 2,0 га за адресою: 08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 5-А, на підставі якого Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району було прийнято рішення № 271 від 09.11.2005 року „Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ „Юг-Комплекс".

Так, ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Патерилов В.В. вважає, що односторонній правочин-заява НВАТ „Агроінком" від 09.10.2005 року про припинення права користування земельною ділянкою площею 2,0 га за адресою: 08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 5-А та рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області № 271 від 09.11.2005 року „Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ „Юг-Комплекс" є недійсними з таких підстав: правочин щодо відмови боржника від земельної ділянки укладено в процедурі банкрутства є значним та за відсутності згоди розпорядника майна; правочин щодо відмови боржника від земельної ділянки спричинив збитки; правочин щодо відмови боржника від земельної ділянки укладений на користь заінтересованої особи.

За наслідками розгляду вказаної заяви ліквідатора банкрута оскаржуваною ухвалою господарського суду Київської області від 19.10.2015 року відмовлено у її задоволенні.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення зазначеної ухвали, судова колегія не вбачає підстав для її скасування, виходячи з наступного.

Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року в редакції від 22.12.2011 року встановлено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Тобто, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідаційної процедури - за його новою редакцією.

Оскільки боржника було визнано банкрутом постановою місцевого господарського суду від 15.02.2007 року, то в даному випадку застосовується положення Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013 року.

Згідно абз. 12 ч. 1 ст. 25 Закону про банкрутство до повноважень ліквідатора в ліквідаційній процедурі входить повноваження ліквідатора подавати до господарського суду заяви про визнання угод боржника недійсними з підстав, передбачених ч. 10 ст. 17 цього Закону.

Відповідно до ч. 10 ст. 17 Закону про банкрутство керуючий санацією в трьохмісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо: виконання договору завдає збитків боржнику; договір є довгостроковим або розрахований на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом більшим, ніж строки санації боржника; виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Тобто положення ч. 10 ст. 17 вказаного закону не можуть бути підставами для визнання недійсною спірної угоди при провадженні справи про банкрутство, оскільки предметом регулювання цієї норми є підстави для відмови від виконання договорів боржника.

Підстави для визнання угод боржника недійсними наведено у ч. 11 ст. 17 даного Закону. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 у справі № 3-33гс15 (№ 14/5026/1311/2012).

Згідно з ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство угода боржника, у тому числі та, що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законодавства недійсною, якщо: угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угода укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов'язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв'язку з його виходом зі складу учасників боржника.

Таким чином, за приписами ч. 11 ст. 17 зазначеного закону укладена боржником угода може бути визнана недійсною відповідно до цивільного законодавства з посиланням на норми статей 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України слід мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених ст. 216 Цивільного кодексу України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 „Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції неодноразово було зобов'язано заявника надати суду оригінал (для огляду) та належним чином засвідчену копію (для долучення до матеріалів справи) заяви НВАТ „Агроінком" від 09.10.2005 року про відмову від права користування земельною ділянкою площею 2,0 га за адресою: 08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., смт Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 5-А, або письмові пояснення з зазначенням поважних причин, що унеможливлюють надання таких доказів (ухвали господарського суду Київської області від 26.03.2015 року, від 27.04.2015 року, від 22.06.2015 року та від 13.08.2015 року).

Проте, заявником всупереч вищезазначених норм законодавства та вимог суду не надано як самого правочину-заяви НВАТ „Агроінком" про припинення права користування земельною ділянкою площею 2,0 га за адресою: 08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 5-А, вчиненого саме 09.10.2005, так і не доведено його вчинення внаслідок зловмисної домовленості представників сторін.

Доводи скаржника про існування відмови НВАТ „Агроінком" від права користування спірної земельної ділянки від 09.10.2005 року останнім в установленому порядку не доведено, що дає підстави для сумнівів у її існуванні в природі.

Представник Чабанівської селищної ради в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив відсутність в селищній раді та архіві відповідного документу, датованого 09.10.2005 року.

Крім того, на вимогу суду першої інстанції Чабанівською селищною радою до матеріалів справи долучено низку документів, зокрема і наданих останньому архівним сектором Києво-Святошинської районної державної адміністрації, серед яких також не вбачається спірного правочину-заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, в порушення вимог статей 33, 34 ГПК України, заявник не довів суду належними та допустимими доказами вчинення НВАТ „Агроінком" правочину-заяви про припинення права користування земельною ділянкою в процедурі банкрутства та за відсутності згоди розпорядника майна, а також вчинення спірного правочину із заінтересованим особами, в результаті якого завдані збитки боржнику чи кредиторам, з огляду на що судом правомірно відмовлено в задоволенні вказаної заяви ліквідатора банкрута

Натомість, як встановлено колегією суддів та вбачається з наявних у справі документів, право користування земельною ділянкою площею 2,0 га за адресою: 08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 5-А, за НВАТ „Агроінком" (яке належало останньому на праві постійного користування відповідно до державного акта ІІ-КВ №003269 від 31.01.2006 року) було припинено на підставі відмови генерального директора НВАТ „Агроінком" ще 19.10.1998 року, тобто більш ніж за 4 роки до порушення провадження у справі про банкрутство боржника. Копія вказаної відмови генерального директора НВАТ „Агроінком" № 763/804 від 19.10.1998 року наявна в матеріалах справи (арк. с. 163), відповідно до якої до статутного фонду АНВК „Агропромтехіндустрія" передано промисловий майданчик з будівлями на перехресті вулиці Машинобудівників і дороги на Новосілки на земельній ділянці площею 2 га.

В подальшому, на підставі вказаної заяви, рішенням Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 04.11.1998 року № 100 (арк. с. 162) вирішено, зокрема, надати промисловому майданчику з будівлями на перехресті вулиці Машинобудівників і дороги на с. Новосілки поштову адресу: вул. Машинобудівників, 5-а та визнати належність і право власності за аграрною науково-виробничою компанією „Агропромтехіндустрія" на земельну ділянку площею 2 га з розміщеними на ній будівлями.

07.07.2004 року між АНВК „Агропромтехіндустрія" та ТОВ „НВФ „Агропромтехіндустрія" було укладено договір купівлі продажу цілісного майнового комплексу, який знаходиться на оспорюваній земельній ділянці.

16.12.2004 року Чабанівською селищною радою було винесено рішення № 336, яким надано дозвіл ТОВ „НВФ „Агропромтехіндустрія" на виготовлення технічної документації на заключення договору оренди земельної ділянки в смт. Чабани по вул. Машинобудівників, 5-а, площею 2 га.

У квітні 2005 року Чабанівською селищною радою винесено рішення № 97, яким надано дозвіл ТОВ „НВФ „Агропромтехіндустрія" на заключення договору оренди земельної ділянки в смт. Чабани по вул. Машинобудівників, 5-а - терміном на 49 років.

09.11.2005 року Чабанівською селищною радою прийнято рішення про передачу земельної ділянки площею 2 га в оренду ТОВ „Юг-Комплекс" (яке є правонаступником ТОВ „НВФ „Агропромтехіндустрія" відповідно до статуту) терміном на 49 років.

На підставі вказаного рішення, 25.11.2005 року між Чабанівською селищною радою та ТОВ „Юг-Комплекс" було укладено договір оренди оспорюваної земельної ділянки.

Таким чином, ТОВ „Юг-Комплекс" правомірно належить оспорювана земельна ділянка площею 2 га на праві довгострокового договору оренди та цілісний майновий комплекс на праві приватної власності на ній, які перейшли до ТОВ „Юг-Комплекс" від АНВК „Агропромтехіндустрія" з дозволу органу місцевого самоврядування, керуючись односторонньою відмовою первинного користувача в особі позивача.

З приводу вимог ліквідатора про визнання недійсним рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 09.11.2005 року № 271 „Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ „Юг-Комплекс", то заявником не зазначено жодних правових підстав для визнання вказаного рішення недійсним та не надано жодних доказів, за настання яких дане рішення підлягало визнанню недійсним, з огляду на що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення вимог ліквідатора банкрута.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у даній справі є обґрунтованою та такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, недоведеними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 99, 101-105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Науково-виробничого акціонерного товариства „Агроінком" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Патерилова Віталія Вікторовича на ухвалу господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у справі № 95/11б-03/2/8 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 19.10.2015 року у справі № 95/11б-03/2/8 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 95/11б-03/2/8 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 14.12.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді М.Л. Доманська

С.В. Сотніков