РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015Справа №910/24230/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/24230/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АгроРось»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг»;

про стягнення 3 595 532,05 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Коржук І.О., довіреність № 638 від 08.09.2015р.;

від відповідача: Андрюхін Д.В., довіреність № 05-01 від 05.03.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «АгроРось» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг» (надалі - відповідач) про стягнення 3 595 532,05 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки № 13/305 від 22.03.2013р. у визначений строк не розрахувався за одержаний товар, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 1 533 981,80 грн. у вигляді курсової різниці, за прострочення оплати товару та курсової різниці позивачем також нараховано 106 907,80 грн. - 3% річних, 362 249,13 грн. пені, 1 189 705,10 грн. інфляційних втрат та 402 688,20 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2015р. порушено провадження у справі № 910/24230/15 та призначено її розгляд на 29.10.2015р.

28.10.2015р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано уточнення сум позовних вимог із зазначенням окремо суми боргу, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 29.10.2015р. розгляд справи було відкладено на 10.11.2015р.

03.11.2015р. через відділ діловодства суду від позивача отримано письмові пояснення.

В судовому засіданні 10.11.2015р. було оголошено перерву до 24.11.2015р.

У судовому засіданні 24.11.2015р. представник відповідач подав суду клопотання про застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені та відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

У судовому засіданні 24.11.2015р. було оголошено перерву до 26.11.2015р.

25.11.2015р. через відділ діловодства суду від представника позивача отримано письмове заперечення на відзив відповідача.

26.11.2015р. через відділ діловодства суду представником позивача подано клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.11.2015р. представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла за видатковою накладною № РН-0001871 від 08.05.2013р., а саме: 23 940,40 грн. заборгованості, 1707,97 грн. - 3% річних, 5461,63 грн. - пені, 20 963,44 грн. - інфляційних втрат та 4846,27 грн. штрафу.

Заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 56 919,71 грн., визначеної позивачем.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві, обґрунтовуючи, що видаткові накладні підписані зі сторони відповідача неуповноваженою особою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2013р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено договір поставки № 13/305, у відповідності з п. 1.1. якого позивач зобов'язався передати відповідачу засоби захисту рослин (далі - товар), а відповідач зобов'язався прийняти й оплатити товар, найменування і кількість якого зазначаються у додатку до даного договору.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3., 1.5. договору, право власності на поставлений товар, а також ризик випадкового ушкодження чи загибелі товару переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару; асортимент товару, його кількість, ціна та строки поставки визначаються в додатках, які є невід'ємними частинами цього договору; товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання накладних повноважними представниками сторін. Підписання сторонами видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з Товаром усієї необхідної документації, що його стосується.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору, ціна товару визначається в додатку(ах) до договору, що є невід'ємною частиною договору. Загальна ціна договору являє собою суму вартості всього Товару, що поставляється за даним договором згідно додатку(ів), що є його невід'ємною частиною

Згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.4. договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатку(ах) до даного договору; покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в строки, що зазначаються в додатках до договору. Датою оплати вважається дата надходження коштів на поточний банківський рахунок постачальника; розрахунки за поставлений товар здійснюються в національній валюті (гривні).

Як передбачено п.п. 4.1., 4.2. договору, постачальник зобов'язується передати покупцю товар та всі необхідні документи на нього відповідно до умов даного Договору; покупець зобов'язується своєчасно і в повному об'ємі здійснити оплату та прийняти Товар.

Як слідує з умов п.п. 5.1, 5.2., 5.3 договору, якщо в додатку (ах) до договору не визначено інше, базис постачання товару - EXW (Інкотермс - 2010) - склад постачальника, місце розташування (адреса) якого вказується в додатку (ах) до договору; датою поставки товару чи його частини вважається дата підписання сторонами видаткової накладної; в момент отримання товару від постачальника по кількості і якості покупець зобов'язаний провести перевірку комплектації, цілісності тари, пломб на ній (якщо вони присутні), а також відсутності ознак ушкодження і псування товару, а у випадку їхнього виявлення негайно, до закінчення прийому, письмово заявити Постачальнику.

З положень п.п. 6.1., 6.2., 6.3 договору вбачається, що приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем у присутності належним чином уповноваженого представника постачальника в момент його отримання від постачальника, згідно належно оформлених відповідно до вимог чинного законодавства актів приймання-передачі та (або) накладних, товарно-транспортних накладних. Покупець зобов'язаний перевірити комплектність, цілісність тари, а також відсутність ознак пошкодження або псування товару. У випадку виявлення невідповідності товару по кількості чи якості під час приймання товару покупець повинен письмово заявити про це постачальнику, протягом не більше 2 діб; при виявленні прихованих недоліків товару покупець має право пред'явити претензію постачальникові тільки в тому випадку, якщо факт невідповідності товару підтверджений документально. Документом, який підтверджує невідповідність якості товару умовам договору чи кількості товару сторони визнають Акт, складений з обов'язковою участю представника експерта територіального органу Торгово-промислової палати та представника постачальника. Претензія пред'являється рекомендованим листом з доданими до нього документами, які підтверджують претензію; претензії покупця розглядаються постачальником протягом 40 днів і можуть бути визнані обґрунтованими тільки при умові дотримання покупцем вимог згідно п.п. 6.1., 6.2., а також вимог інструкцій виробника, інших нормативних документів по транспортуванню, зберіганню та застосуванню товару.

Так, між сторонами цього договору підписана, серед інших, специфікація від 08.05.2013р., у вигляді додатку № 3 до договору поставки, згідно якої поставляються вказані засоби захисту рослин на суму 69 232,50 грн., оплата здійснюється на поточний банківський рахунок постачальника наступним чином:

- 10 % від вартості товару - попередня оплата частинами до моменту поставки;

- 90 % від вартості товару - відстрочення кінцевого розрахунку до 15 листопада 2013 року.

З п. 4 вказаної специфікації слідує, що сторони визначили умови розрахунку, зокрема, через нестабільність курсу, сторони домовились про те, що якщо у день, що передує дню платежу, курс продажу долара США на УМВБ змінюється порівняно з курсом продажу долара США на УМВБ, який існував на день підписання цього договору та зафіксований в п.1 додатків до договору, то сума у гривнях, що підлягає сплаті покупцем на виконання ним зобов'язань за цим договором, визначається шляхом множення зазначеного в цьому пункті грошового еквіваленту в іноземній валюті, на курс продажу долара США на УМВБ на день, який передує дню фактичного здійснення платежу покупцем. Курс долара США сторони домовились визначати згідно даних з сайту www.minfin.com.ua.

Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем, на виконання умов договору позивач за видатковою накладною № РН-0001871 від 08.05.2013р., копія якої залучена до матеріалів справи, а оригінал було оглянуто в судовому засіданні, поставив відповідачу товар на загальну суму 69 232,50 грн.

Факт отримання товару уповноваженою особою відповідача підтверджується довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 91 від 08.05.2013р., копія якої наявна в матеріалах справи.

В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач за отриманий товар розрахувався з порушенням строків, встановлених специфікацією, а саме: 27.03.2014р., замість 15.11.2013р. , що відповідачем не заперечується.

Враховуючи те, що станом на 27.03.2014 р. відбулася зміна курсу долару США, позивач, посилаючись на п. 4 специфікації (додаток № 3 до договору) скорегував суму боргу з урахуванням такої зміни, визначивши її в розмірі 23 940,40 грн., згідно даних офіційного інтернет-порталу «Мінфін» на час закриття торгів на міжбанківському валютному ринку України, за курсом щодо долару США по відношенню до Гривни станом на 27.03.2014 р. (11,28 грн./1 долар США).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив товар відповідачу вартістю 69 232,50 грн., що прийнятий останнім без зауважень. Однак, відповідач за поставлений товар розраховувався з порушенням передбачених договором строків, а тому позивачем на підставі п. 4. специфікації до договору нараховано курсову різницю у розмірі 23 940,40 грн.

Так, відповідно до п. 2.1. специфікації до договору, ціна товару збільшується продавцем для кожної партії товару у випадку збільшення курсу гривні до долару США, діючого на дату виписки рахунку-фактури на відповідну партію товару, відносно курсу гривні до долару США на Міжбанківському валютному ринку, що діяв на дату укладення договору. У цьому випадку ціна товару, що вказується в рахунку-фактурі, підлягає розрахунку за формулою:

Ц2=Ц1*К2/К1) , де

Ц2 - ціна товару, що визначається в рахунку-фактурі;

Ц1 - ціна товару, що вказана у договорі;

К1 - курс гривні до долара США на МВБ на дату укладення цього договору або виписки рахунку-фактури;

К2 - курс гривні до долара США на МВБ на дату проведення розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення 23 940,40 грн. заборгованості у вигляді курсової різниці визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечення, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, судом не приймаються до уваги, оскільки в них не міститься заперечень щодо поставки товару згідно спірної видаткової накладної. До того, відповідачем здійснено оплату поставленого позивачем товару в повному обсязі, що свідчить про факт поставки товару та його прийняття відповідачем.

Також, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо нерозуміння умов та порядку розрахунку курсу долара США до гривні за невідомою абревіатурою МВБ, оскільки в умовах п.11.7 договору сторони підтвердили розуміння всіх положень договору та погодили з усіма його умовами.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 5461,63 грн. - пені, 4846,27 грн. штрафу, 1707,97 грн. - 3% річних та 20 963,44 грн. - інфляційних втрат.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за порушення виконання грошового зобов'язання 638,86грн. - пені, 625,00грн. - штрафу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.7.2. договору, у випадку несплати у строк платежів за даним договором, сторона, що прострочила своє зобов'язання, повинна сплатити іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

За умовами п.7.3 договору, за прострочення оплати вартості товару понад 5 (п'ять) календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченого та/або несвоєчасно оплаченого товару.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що кінцевий строк виконання зобов'язання відповідача щодо оплати товару настав 15.11.2013р., відповідно, для стягнення суми пені та штрафу, починаючи з 16.11.2013р., позивач повинен був звернутись з позовом до суду до 16.11.2014р.

З огляду на вищевикладене, станом на час пред'явлення позивачем позову до суду, річний строк позовної давності для стягнення пені та штрафу за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті за отриманий товар - минув, а відтак, вимога про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягає.

Водночас, суд звертає увагу на те, що 3% річних та інфляційні втрати в даному випадку не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

Водночас, курсова різниця - це різниця, яка є наслідком перерахунку однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах, що виникає, в зв'язку із знеціненням грошових коштів.

Таким чином, фактично сума, що виникає, в зв'язку з курсовою різницею, і є інфляційними втратами.

Відтак, оскільки сторонами при укладанні договору передбачено відшкодування курсової різниці, підстав для стягнення інфляційних втрат суд не вбачає.

Крім того, нарахування пені, штрафу та 3% річних на суму інфляційних втрат чинним законодавством не передбачено.

Аналогічної правової позиції при вирішенні спорів дотримується Вищий господарський суд України, зокрема в постанові від 23 липня 2009 по справі № 15/351-08.

З огляду на вищезазначене та відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, здійснивши перерахунок 3%, нарахованих саме за порушення строків повної оплати поставленого товару, задовольняє зазначену вимогу в сумі 676,01 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохімхолдинг» (01034, м. Київ, вул. Чапаєва, 12-Б; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АгроРось» (19400, Черкаська обл., м. Корсунь-Шевченківський, вул. Шевченка, 39; ) заборгованість у сумі 23 940,40 грн. 00 коп., 3% річних - 676 грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 790 грн. 13 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 07.12.2015р.

Суддя А.І. Привалов