КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа№ 910/7266/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Шипка В.В.

за участі представників:

від апелянта (Товариство з обмеженою відповідальністю "Діамант-Агро") - Поддимай А.В. - представник за довіреністю № 649 від 08.12.2015 р.

від боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотуре-Агро"

- Будник К.А. - представник за довіреністю б/н від 05.11.2015 р., Чирський Ю.В.- представник за довіреністю б/н від 25.11.2015 р

розглядаючи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю

«Діамант-Агро»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 11.08.2015р.

за заявою розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю

«Лотуре-Агро»

про визнання недійсним договору застави від 03.09.2014, укладеного між

ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Лотуре-Агро» та визнання недійсними

пунктів 1.5, 1.6, 1.7 договору від 18.04.2014 про відступлення права

вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк Камбіо»

та ТОВ «Діамант-Агро»

у справі № 910/7266/14 (суддя Пасько М.В.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Агромісто»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро»

(ідентифікаційний код 38093573)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.05.2014р у справі № 910/7266/14 порушено провадження у справі про банкрутство; визнано грошові вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Агромісто» в розмірі 2 836 113,06 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро»; призначено розпорядником майна товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» арбітражного керуючого Гусара І.О.; інше.

До господарського суду міста Києва надійшла заява розпорядника майна про визнання договору застави від 03.09.2014р., укладеного між публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Банк Камбіо» та товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Лотуре-Агро», та визнання недійсними пунктів 1.5, 1.6, 1.7 договору від 18.04.2014р. про відступлення права вимоги за кредитним договором від 18.04.2014р., укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Діамант-Агро».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. у справі №910/7266/14 задоволено заяву розпорядника майна боржника та визнано недійсними договір застави від 03.09.2013р., що укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ "Лотуре-Агро", а також частково визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 18.04.2014р. за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Діамант-Агро», а саме п.п. 1.5, 1.6,1.7 договору.

Вказану ухвалу мотивовано тим, що заставодавцем - ТОВ «Лотуре-Агро» не отримано дозволів від власників земельних ділянок на передання права оренди в заставу ПАТ «Банк Камбіо» - заставодержателю. Суд першої інстанції, також, посилається на рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2015 у справі 920/983/14, яке містить преюдиціальні факти відносно оспорюваних договорів у справі за № 910/7266/14, у якому встановлено, що передача права оренди за вказаним договором застави є неправомірною, а відтак ПАТ «Банк Камбіо» неправомірно отримало в заставу право оренди земельних ділянок, і відповідно неправомірно відступило ці права ТОВ «Діамант-Агро».

Не погодившись із вказаною вище ухвалою, ТОВ «Діамант-Агро» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. у справі №910/7266/14 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви розпорядника майна боржника відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що полягає у наступному.

Позивач змінив підстави позову після початку розгляду справи по суті, а тому, на думку апелянта, клопотання про зміну підстав позову має бути залишеним без розгляду господарським судом міста Києва.

Предметом даного спору, як вказує апелянт, є вимога розпорядника майна ТОВ «Лотуре-Агро» визнати недійсними: договір застави, укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Лотуре-Агро»; договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Діамант-Агро».

Щодо права розпорядника майна подати заяву про визнання недійсними договорів, скаржник зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» розпорядником майна має бути доведено, що саме право оренди земельних ділянок є складовою ліквідаційної маси.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2015 у справі № 920/983/14, не прийняв до уваги той факт, що відповідачем було надано ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 16.07.2015 у справі № 920/983/14, якою призначено розгляд апеляційних скарг.

Відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями апеляційну скаргу ТОВ «Діамант-Агро» у справі № 910/7266/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Верховця А.А., суддів: Остапенка О.М., Шипка В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 р. у справі № 910/7266/14 апеляційна скарга ТОВ «Діамант-Агро» на ухвалу господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. прийнята до провадження та її розгляд призначено на 06.10.2015.

05.10.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Лотуре-Агро» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 06.10.2015р. було зупинено апеляційне провадження у справі № 910/7266/14 за апеляційною скаргою ТОВ «Діамант-Агро» на ухвалу господарського суду міста Києва від 11.08.2015р. у справі № 910/7266/14 до вирішення Харківським апеляційним господарським судом справи № 920/983/14 за позовом ТОВ «Діамант-Агро» до ТОВ «Калина», ТОВ «Лотуре-Агро», ПП «Засулля - 5», ТОВ «Українські аграрні інвестиції» про визнання товариства правонаступником орендаря ТОВ «Лотуре-Агро» за договорами оренди земельних ділянок.

25.11.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Лотуре-Агро» надішли пояснення по справі.

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Лотуре-Агро» надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження, обґрунтоване вирішенням Харківським апеляційним господарським судом справи № 920/983/14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 30.11.2015р. поновлено апеляційне провадження у справ № 910/7266/14 та призначено розгляд апеляційної скарги на 14.12.2015р.

14.12.2015р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Діамант-Агро» надішли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 14.12.2015р. представник ТОВ «Діамант-Агро» підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Представники ТОВ «Лотуре-Агро» заперечили проти доводів апеляційної скарги.

По закінченні судового засідання, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст.99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 106 вищевказаного кодексу передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню в частині визнання недійним п.п. 1.5,1.6,1.7 договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, що укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Дімант-Агро» та припинення провадження в цій частині з наведених нижче підстав.

Між ПАТ «Банк Камбіо» , як заставодержателем, та ТОВ «Лотуре-Агро» , як заставодавцем, було укладено договір застави від 03.09.2013р., за умовами якого виконання зобов'язань ТОВ «Лотуре-Агро» перед ПАТ «Банк Камбіо» забезпечені шляхом передачі права оренди земельних ділянок.

Вказаний договір забезпечує вимоги заставодержателя за кредитним договором № 487/02-2009 від 08.09.2009р., кредитним договором № 001/1-2012/840 від 15.02.2012р. та договором про надання банківської гарантії № 005г-2013/980 від 21.02.2013р., які укладені між заставодержателем та заставодавцем, та з усіма додатковими угодами до них, що укладені, або можуть бути укладені в майбутньому.

18.04.2014р. між ПАТ «Банк Камбіо», як первісним кредитором, та ТОВ «Діамант-Агро», як новим кредитором, укладено договір про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договорами: кредитним договором № 487/02-2009 від 08.09.2009р., кредитним договором № 001/1-2012/840 від 15.02.2012р. та договором про надання банківської гарантії № 005г-2013/980 від 21.02.2013р., укладеними між первісним кредитором та ТОВ «Лотуре-Агро».

Відповідно до п. 1.5. договору про відступлення права вимоги від 18.04.2014р. сторони приймають до уваги, що виконання зобов'язань за основними договорами забезпечені договором застави від 03.09.2013р., за яким боржник передав первісному кредитору право оренди земельних ділянок (майнові права) згідно переліку, який є невід'ємною частиною договору застави. Відповідно до умов договору застави при порушенні заставодавцем зобов'язань за основними договорами на момент укладення цього договору у первісного кредитора виникло право на задоволення вимог, забезпечених заставою, за рахунок заставлених майнових прав.

Згідно п. 1.6. вказаного договору первісний кредитор передає новому кредитору право на задоволення вимог за основними договорами шляхом набуття право оренди на земельні ділянки.

З моменту підписання цього договору новий кредитор набуває право вимоги за основними договорами та стає орендарем в договорах оренди, право на оренду яких було заставлено (п. 1.7. договору про відступлення права вимоги від 18.04.2014р.).

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ч. 1 ст. 576 ЦК України).

Статтею 583 ЦК України передбачено, що застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Під час розгляду заяви арбітражного керуючого суд першої інстанції в ухвалі від 11.08.2015р. встановив, що заставодавцем не отримано дозволів від власників земельних ділянок, право оренди на які передається в заставу заставодержателем.

Крім того, Харківським апеляційним господарським судом у постанові від 09.11.2015р. у справі № 920/983/14 за позовом ТОВ «Діамант-Агро» до ТОВ «Калина», ТОВ «Лотуре-Агро», ПП «Засулля - 5», ТОВ «Українські аграрні інвестиції» про визнання товариства правонаступником орендаря ТОВ «Лотуре-Агро» за договорами оренди земельних ділянок, встановлено наступне:

- власниками вищезгаданих земельних ділянок є фізичні особи і на час укладення договору застави від 03 вересня 2013 року право оренди на земельні ділянки належало ТОВ «Лотуре-Агро»;

- зі змісту п. 26 договорів оренди землі, які були укладені між власниками таких земельних ділянок та ТОВ «Лотуре-Агро» встановлено, що передача права оренди земельної ділянки в заставу чи внесення вказаного права оренди до статутного фонду (капіталу) господарського товариства, або іншого підприємства здійснюється за письмовою згодою між сторонами договору оренди.

При цьому, Харківський апеляційний господарський суд у своїй постанові наголошує, що ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані в ході апеляційного перегляду справи, сторонами не було надано жодного доказу існування на момент укладення договору застави письмової згоди власників земельних ділянок на передачу права оренди земельної ділянки в заставу до ПАТ «Банк Камбіо».

Судом апеляційної інстанції прийнято до уваги преюдиціальні факти встановлені Харківським апеляційним господарським судом з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99р. у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, згідно п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р., не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Таким чином, обставини встановлені Харківським апеляційним господарським судом у постанові від 09.11.2015 у справі № 920/983/14 за позовом ТОВ «Діамант-Агро» до ТОВ «Калина», ТОВ «Лотуре-Агро», ПП «Засулля - 5», ТОВ «Українські аграрні інвестиції», не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі не можуть йому суперечити.

Одночасно відхиляються доводи апелянта про те, що рішення господарського суду Сумської області від 25.02.2015р. у справі № 920/983/14, на яке послався суд першої інстанції, не набуло законної сили, відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Частиною 1 ст. 93 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Зазначене вище рішення господарського суду Сумської області прийнято 25.02.2015р., повний текст рішення складено 02.03.2015р. Тому останнім днем подання апеляційної скарги на вказане рішення було 12.03.2015р., однак до 12.03.2015р. апеляційна скарга не подавалася. Отже, вказане рішення набрало законної сили 13.03.2015р., про що також, свідчить відмітка про набрання рішенням законної сили на копії, яка була надана до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з наведених у вказаній нормі підстав, зокрема, у випадку, коли боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Провадження у справі № 910/7266/14 про банкрутство ТОВ «Лотуре-Агро» порушено 21.05.2014р., а оспорюваний договір застави укладено 03.09.2013р., тобто протягом року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Отже, враховуючи відсутність письмових дозволів власників земельних ділянок на передання права оренди в заставу заставодержателем за вказаним договором, а також з урахуванням положення ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині визнання недійсним договору застави від 03.09.2013р., що укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Лотуре-Агро».

Проте, колегія судів не погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині визнання недійним пунктів 1.5, 1.6, 1.7 договору від 18.04.2014р. про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Діамант-Агро».

Так, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не врахував, що дане положення застосовується до правочинів (договорів), які вчиняються саме боржником. Як вірно зазначив апелянт у своїй апеляційній скарзі, договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 18.04.2014р. укладено між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Діамант-Агро», тоді як боржником є ТОВ «Лотуре-Агро».

Звертаючись з позовною заявою в межах справи про банкрутство, в порядку ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги мають заявлятись саме щодо боржника та щодо вчинених саме ним правочинів і підстави, наведені в обґрунтування такого позову мають відповідати тим, що визначені ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 911/673/13-г від 05.12.2013.

Отже, керуючись положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК та п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 17.05.2011р., провадження справі в частині визнання недійним пунктів 1.5, 1.6, 1.7 договору від 18.04.2014 про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Діамант-Агро» слід припинити.

Також, відхиляються доводи апелянта про те, що позивач змінив підстави позову після початку розгляду справи по суті, всупереч ст. 22 ГПК України, за якою позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви до початку розгляду господарським судом справи по суті.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання (абз.3 п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р.).

Проте, враховуючи заміну судді в процесі розгляду справи судом першої інстанції та положення про те, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи слід починати спочатку (п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» № 6 від 23.03.2012р.), суд, також, спочатку розглядає заяви та клопотання.

Стосовно доводів апелянта про те, що відповідно до ч.2 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» розпорядником майна має бути доведено, що саме право оренди земельних ділянок є складовою ліквідаційної маси, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури.

Отже, дане положення може діяти лише у разі, якщо стосовно боржника буде введена ліквідаційна процедура.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців.

Як вбачається із матеріалів справи про банкрутство, ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2015 зобов'язано розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гусара І.О. лише надати суду уточнений реєстр вимог кредиторів з письмовими висновками до нього з урахуванням матеріалів справи та зазначити в ньому вимоги конкурсних кредиторів.

Таким чином, на даній стадії розгляду справи, право оренди не може бути складовою ліквідаційної маси, оскільки ліквідаційну процедуру ще не відкрито та ліквідаційна маса відповідно не сформована.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в ухвалі місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення вимог про визнання недійсними пунктів 1.5, 1.6, 1.7 договору від 18.04.2014р. про відступлення права вимоги за кредитним договором від 18.04.2014р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Діамант-Агро» підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала господарського суду міста Києва від 11.08.2015 підлягає скасуванню в частині визнання недійсними пунктів 1.5, 1.6, 1.7 договору від 18.04.2014р. про відступлення права вимоги за кредитним договором від 18.04.2014р., укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Діамант-Агро» та припиненню провадження у цій частині. В решті ухвала залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 49, ст. 80, 99, 101-106, ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діамант-Агро» на ухвалу господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі № 910/7266/14 за заявою розпорядника майна товариства з обмеженою відповідальністю «Лотуре-Агро» задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва 11.08.2015 у справі № 910/7266/14 скасувати в частині задоволення вимог про визнання недійсними пунктів 1.5, 1.6, 1.7 договору від 18.04.2014р. про відступлення права вимоги за кредитним договором від 18.04.2014р., укладеним між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Діамант-Агро» та припинити провадження в цій частині.

3. В решті ухвалу залишити без змін.

4. Матеріали справи № 910/7266/14 повернути до господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді О.М. Остапенко

В.В. Шипко