ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Справа № 915/1700/15

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 дов. № 09-01/82 від 28.10.2015,

представник відповідача в судове засідання не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

За позовом: Публічного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, 54020, м. Миколаїв, Каботажний узвіз, 18

До відповідача: Державного підприємства Суднобудівний завод імені 61 Комунара, 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38

про: стягнення 117 287,42 грн.

встановив:

Публічне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроцентраль звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами про стягнення з Державного підприємства Суднобудівний завод імені 61 Комунара заборгованості в розмірі 117 287,42 грн. з якої: 30 367,65 грн. основна заборгованість, 53 044,15 грн. інфляційні втрати, 3 507,97 грн. 3% річних, 30 367,65 грн. пеня.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Зазначає, що за даними бухгалтерського обліку відповідача основний борг перед позивачем складає 26 007,85 грн. за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року. Вказує, що заборгованість перед ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль за рішеннями Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2009 у справі № 8/169/09, від 18.05.2010 у справі № 2/52/10, від 18.07.2011 у справі №5016/2061/2011(4/82), від 26.10.2011 у справі №5016/3085/2011(17/135), від 21.08.2012 у справі №5016/1541/2012(1/72), від 30.07.2013 у справі № 915/1030/13, від 18.12.2014 у справі № 915/1629/14 не складає 107 297,60 грн., оскільки згідно Закону України Про деякі питання заборгованості підприємств обороно промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку» було списано заборгованість за вказаними рішеннями в розмірі 83 806,50 грн. тому нарахування 3% річних та інфляційних на суму боргу 107 297,60 є безпідставною.

Позивач до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області надав пояснення на відзив відповідача в яких зазначає, що посилання відповідача на те, що з ДП Суднобудівний завод ім. 61 Комунара згідно Закону України Про деякі питання заборгованості підприємств обороно промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром було списано заборгованість в розмірі 83 806,50 грн. по рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2009 у справі № 8/169/09, від 18.05.2010 у справі № 2/52/10, від 18.07.2011 у справі №5016/2061/2011(4/82), від 26.10.2011 у справі №5016/3085/2011(17/135), від 21.08.2012 у справі №5016/1541/2012(1/72), від 30.07.2013 у справі № 915/1030/13, від 18.12.2014 у справі № 915/1629/14 на підставі яких нараховано інфляційні та 3% річних є хибною, жодного списання заборгованості з заводу не здійснювалось. Законом України Про деякі питання заборгованості підприємств обороно промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку» передбачений порядок списання заборгованості підприємствам оборонно промислового комплексу відповідними субєктами господарювання, зокрема встановлено, що списання заборгованості проводиться на підставі взаємно погоджених актів звіряння учасників процедури списання, оскільки 100% акцій ДП Суднобудівний завод ім. 61 Комунара належить державі в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості, то таке списання повинно було погоджуватись з цим Міністерством. Такого погодження не відбулось, що підтверджується листом Міненерговугілля України від 07.08.2015 № 03/13-4142 (а.с. 145). Також, вказує, що в підтвердження вручення відповідачу рахунків та актів приймання передачі теплової енергії за квітень 2015 року долучив до позовної заяви копію реєстру про вручення, де міститься підпис представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне:

01 серпня 2002 року між ДП Миколаївська теплоелектроцентраль правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроцентраль та Державним підприємством Суднобудівний завод імені 61 Комунара було укладено договір № 2439 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір), за умовами вказаного Договору енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору теплова енергія постачається відповідачеві в обсягах згідно з додатком 1 до цього Договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до Енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в Додатку 1 до Договору.

У відповідності до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальної організації вартість зазначеної в Договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п. 6.3 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору, договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 1 серпня 2003 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 9.4 Договору).

На виконання зобовязань за Договором позивач поставив відповідачеві теплову енергію в гарячій воді в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року на суму 30 367,65 грн., що підтверджується нарядом на підключення б/н від 23.10.2014 (а.с. 39), актами прийому - передачі теплової енергії (а.с. 70 - 76), рахунками за вищевказаний період (а.с. 63 - 69) та реєстрами про вручення рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії. (а.с 77 83).

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач вимоги Договору не виконав, оплату за поставлену теплову енергію в строк встановлений у Договорі не здійснив.

Таким чином розмір заборгованості відповідача за поставлену теплову енергію по Договору становить 30 367,65 грн.

З метою отримання грошових коштів за поставлену теплову енергію, позивач направив на адресу відповідача претензію № 45-Ю від 26.01.2015 з вимогою погасити заборгованість. Відповідач заборгованість за поставлену теплову енергію не погасив.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 30 367,65 грн. за поставлену теплову енергію в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року є обґрунтованими відповідно до вимог Закону та Договору та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності ст.25 Закону України Про теплопостачання у разі несвоєчасної сплати платежів за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

Пунктом 7.4.2. Договору сторони передбачили, що відповідач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 1,0% належної до сплати суми за кожний день прострочення, на підставі положення Закону України від 20.05.1999 року № 686-XIV.

Згідно ст.1 Закону №686-ХІV, субєкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору для провадження своїх цілей, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Як встановлює ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач неналежним чином виконував умови Договору, а саме не сплачував рахунки по оплаті за отриману теплову енергію. Згідно наданого до суду розрахунку (а.с. 16), за період з 12.10.2014 року по 31.08.2015 року на підставі п. 7.4.2 Договору та у відповідності до Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», з дотриманням ч.6 ст. 232 ГК України, позивачем нарахована пеня в розмірі 53 067,45 грн., разом з тим позивач з врахуванням обмежень Закону України від 20.05.1999 № 686 просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 30 367,65 грн., розмір якої є обґрунтованим відповідно до вимог Закону та Договору та підлягає задоволенню.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання за вимогою кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями Господарського суду Миколаївської області у справах №8/169/09, №2/52/10, №5016/2061/2011(4/82), №5016/3085/2011(17/135), №5016/1541/2012(1/72), №915/1030/13, 915/1629/14, з відповідача були стягнуті на користь позивача грошові кошти за поставлену але не сплачену теплову енергію по Договору №2439 за різні опалювальні періоди.

Згідно довідки за підписом начальнику відділу збуту енергії станом на 18.05.2015 заборгованість за рішеннями Господарського суду Миколаївської області у справах №8/169/09, №2/52/10, №5016/2061/2011(4/82), №5016/3085/2011(17/135), №5016/1541/2012(1/72), №915/1030/13,№ 915/1629/14 на загальну суму 107 297,60 грн. відповідачем на погашена (а.с.84).

Позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с. 12 - 15) нарахував (з урахуванням залишку суми боргу за теплову енергію, яка підтверджена рішеннями Господарського суду Миколаївської області у справах №8/169/09, №2/52/10, №5016/2061/2011(4/82), №5016/3085/2011(17/135), №5016/1541/2012(1/72), №915/1030/13,№ 915/1629/14) та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.10.2014 по 31.08.2015 в сумі 3 507,97 грн., розмір яких є обґрунтованим відповідно до вимог Закону та підлягає задоволенню.

Позивач згідно наданого розрахунку (а.с. 10 - 11) нарахував (з урахуванням залишку суми боргу за теплову енергію, яка підтверджена рішеннями Господарського суду Миколаївської області у справах №8/169/09, №2/52/10, №5016/2061/2011(4/82), №5016/3085/2011(17/135), №5016/1541/2012(1/72), №915/1030/13, № 915/1629/14) та просить суд стягнути з відповідача інфляційні за період з жовтня 2014 року по липень 2015 року в розмірі 53 044,15 грн., розмір яких є обґрунтованим відповідно до вимог Закону та підлягає задоволенню

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі провів оплату за поставлену теплову енергію, відповідач, у порушення приписів ст. 33 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Заперечення відповідача судом відхиляються, оскільки списання заборгованості з Державного підприємства Суднобудівний завод імені 61 Комунара в порядку визначеном Законом України Про деякі питання заборгованості підприємств обороно промислового комплексу учасників Державного концерну Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку» здійснено не було, що підтверджується матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства Суднобудівний завод імені 61 Комунара (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 38, р/р 260033831 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) на користь Публічного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль (54020, м. Миколаїв, Каботажний узвіз, 18, р/р 11 в МОУ ПАТ «Державний ОСОБА_2 України», МФО 326461, ) 30 367,65 грн. боргу за теплову енергію, 3 507,97 грн. - 3% річних, 30 367,65 грн. пені, 53 044,15 грн. інфляційних та 1759,31 грн. судового збору.

Повний текст рішення складено 10.12. 2015 року.

Суддя Н.О. Семенчук