ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" грудня 2015 р.Справа № 922/2168/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенові О.Є.

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування наказу, заочного рішення та поворот виконання (вх. № 48103 від 01.12.2015р.) у справі

за позовом Державного підприємства "Завод ім.В.О. ОСОБА_2", м. Харків, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Харківській області, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 4879,04 грн.
за участю представників сторін:

Представник заявника (боржника) - ОСОБА_3, дов. від 18.11.2015р.;

Представник стягувача - не з'явився;

Третя особа - ОСОБА_4, дов. від 12.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.08.2014р. позовні вимоги Державного підприємства "Завод ім. Малишева" задоволені частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного підприємства "Завод імені ОСОБА_2" суму заборгованості з орендної плати в розмірі 2874,82 грн., пеню в розмірі 179,23 грн., 3% річних в сумі 84,39 грн., інфляційні витрати в сумі 317,74 грн., штраф в сумі 201,24 грн., судові витрати в сумі 1369,55 грн.

На виконання даного рішення суду, 19.08.2015р. господарським судом видано відповідний наказ, який направлено на адресу стягувача.

01.12.2015р. до господарського суду Харківської області із заявою звернувся боржник - ФОП ОСОБА_1, в якій, з посиланням на норми ст. ст. 105-1, 229, 381, 382 ЦПК України, просить суд:

1. Прийняти заяву до провадження;

2. Поновити строк подання заяви;

3. Зупинити виконавче провадження;

4. Скасувати наказ суду від 19.08.2015р. по справі № 922/2168/14;

5. Скасувати заочне рішення суду від 04.08.2014р. по справі № 922/2168/14;

6.Зобов'язати Комінтернівський ВДВС ХМУ юстиції, здійснити поворот виконання та повернути всі стягнуті з ФОП ОСОБА_1 кошти.

Ухвалою господарського суду від 02.12.2015р. призначено дану заяву до розгляду у судовому засіданні на 08.12.2015р. об 11:30 год.

У судовому засіданні 08.12.2015р. представник заявника (боржник) подану заяву підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник стягувача у судове засідання 08.12.2015р. не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду заяви (вх. № 48992), у задоволенні якої суд відмовляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 117 ГПК України, господарським судом заява розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника, неявка яких не є перешкодою для розгляду заяви.

Водночас суд зазначає, що у п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участі в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Тому суд вважає, що клопотання стягувача не підлягає задоволенню.

Дослідивши подану заяву, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).

Статтею 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Господарського процесуального Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України.

Згідно зі ст. 4-5 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів , які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню .

Суд зазначає, що обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження закріплені у ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Також суд зауважує, що, відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ.

Так, відповідно до ст. 121-2 ГПК України, скарга на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарський судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Водночас, норми ГПК України у ст. 121-1 визначають підстави для зупинення виконання судового рішення. Так, суд касаційної інстанції може, за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Таким чином, нормами ГПК України не передбачено зупинення виконавчого провадження господарським судом, за заявою боржника, в зв'язку з чим дана вимога заявника не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 117 ГПК України, господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню встановлені у п. 4 даної статті. Таким чином, норми ГПК України не містять підстав для скасування наказу, виданого на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Щодо скасування заочного рішення суду, суд зазначає, що господарсько- процесуальні норми не містять поняття заочного рішення, що унеможливлює господарським судом його скасування.

Нормами ст. 122 ГПК України встановлені підстави для здійснення повороту виконання рішення суду, постанови, відповідно до якої, якщо виконані рішення або постанови змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову від позову, або провадження у справі припинено або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненим чи скасованим у відповідній частині рішенням, постановою.

Як свідчать матеріали справи, рішення господарського суду від 04.08.2014р. по даній справі не оскаржувалось в апеляційному або касаційному порядку та набрало законної сили.

Таким чином, чинним законодавством України не передбачено обов'язку господарського суду, за заявою боржника, зобов'язувати виконавчу службу здійснювати поворот виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, у господарського суду відсутні підстави для задоволення заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування наказу, заочного рішення та поворот виконання (вх. № 48103 від 01.12.2015р.).

Керуючись ст. ст. 4, 22, 86, 117, 121, 122 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування наказу, заочного рішення та поворот виконання (вх. № 48103 від 01.12.2015р.).

Суддя ОСОБА_5
справа № 922/2168/14