ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р.Справа № 915/656/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.,

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 225, дата видачі : 02.06.15;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 3, дата видачі : 09.02.14;

(третя особа не використала законного права на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце його проведення повідомлена належним чином (згідно реєстру на відправку рекомендованої пошти з повідомленням за 27.11.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ

на ухвалу господарського суду Миколаївської області

від 20 жовтня 2015 року

у справі №915/656/14

за позовом скаржника

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління-22 "Миколаївводбуд", м. Миколаїв

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Каїр-Миколаїв", м. Миколаїв

про звернення стягнення на предмет іпотеки

/повна фіксація судового процесу здійснювалась відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України/,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014р. Публічне акціонерне товариство (далі по тексту ПАТ) "ВТБ Банк" звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ ) "Будівельно-монтажне управління (далі - БМУ) -22 "Миколаївводбуд" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Каїр-Миколаїв" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставою позовних вимог є невиконання відповідачем зобов'язань за договором іпотеки від 07.02.2008р., укладеним з Банком, нотаріально посвідченим та зареєстрованим в реєстрі за № 250, за яким ТОВ БМУ-22 "Миколаївводбуд" передано в іпотеку нежитловий обєкт за адресою: місто Миколаїв, вулиця Новозаводська, будинок 34-В в забезпечення також не виконаних зобов'язань третьої особи позичальника за кредитним договором від 01.07.2008р. №05КБ/2008. Окрім договорів позивач послався на приписи ст.ст. 526, 536, 546, 547, 572, 574, 577, ч. 2 ст. 590, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 19, 20 ЗУ Про заставу, ст. ст. 12, 33, 35 ЗУ Про іпотеку ст. 193 ГК України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25.07.2014р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2014р., у позові відмовлено через сплив строку позовної давності для предявлення вимог відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2015р. касаційну скаргу ПАТ "ВТБ Банк" задоволено частково, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 та рішення господарського суду Миколаївської області від 25.07.2014 у справі № 915/656/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області в іншому складі суду.

У постанові Вищий господарський суд України зазначив, що вирішуючи господарський спір, суди попередніх інстанцій не врахували вимог частини 1 та 2 ст. 264 ЦК України, і не звернули уваги на доводи позивача про вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу; також не надали належної правової оцінки обставинам справи про звернення позивача в межах строку позовної давності до третейського суду; в порушення частини 5 ст. 267 ЦК України не дослідили обставини справи та не надали належної оцінки причинам пропуску позовної давності та наявності чи відсутності підстав для захисту порушеного права. При цьому, суд касаційної інстанції погодився з тим, що судом першої інстанції вірно визначено підвідомчість даного спору господарському суду.

Під час нового розгляду спору, господарським судом Миколаївської області шляхом експертного дослідження в рамках судової експертизи встановлено вартість майна, що є предметом іпотеки, але ухвалою від 20.10.2015р. (суддя Коваль Ю.М.) припинено провадження у даній справі на підставі п.5 ч.1 ст. 80 ГПК України, оскільки в договорі іпотеки сторони узгодили передачу спорів на вирішення третейського суду, зокрема постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

Не погоджуючись з зазначеною вище ухвалою господарського суду Миколаївської області, ПАТ "ВТБ Банк" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу, а справу направити на розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Скаржник вважає що вказану ухвалу від 20.10.2015р.судом винесено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства. Скаржник зазначає, що судом не прийнято до уваги, що 31.01.2014р. за позовом ПАТ "ВТБ Банк" до ТОВ "Будівельно-монтажне управління-22 "Миколаївводбуд" за участю третьої особи ТОВ "Каїр-Миколаїв" про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків винесено ухвалу у справі №1037/13 про припинення третейського розгляду. Тому, на думку скаржника, господарський суд повинен розглянути спір по суті з дотриманням положень ст. 12 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу господарського суду Миколаївської області від 20.10.2015р. залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "ВТБ Банк"- без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі наявних матеріалів правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 07.02.2008р. між ПАТ "ВТБ Банк" /Банк/ і ТОВ "Каїр-Миколаїв" /Позичальник/ укладено кредитний договір за №05КБ/2008 (т. 1 а.с. 28-30), згідно до умов якого банком надаються позичальникові грошові кошти (кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії) на таких умовах:

- сума кредиту 4 920 000грн.;

- строк користування до 07.02.2009р.;

- плата за користування кредитом встановлюється 16% річних;

- оберненість траншів не більше 90днів;/п.п. 1.1/.

У відповідності до п.п. 4.1 позичальник зобовязаний повернути банку отриманий кредит в повному обсязі в строк та у порядку, встановлених Кредитним договором.

Згідно з умовами договору позичальник зобовязаний сплатити банку плату за користування кредитом в розмірі та порядку, що встановлені кредитним договором;

Позичальник зобовязаний повністю повернути кредит та сплатити нараховану плату за користування кредитом, незалежно від настання строку виконання зобовязання у випадках реорганізації або ліквідації позичальника (4.2, 4.3, 4.4).

У відповідності до п.п. 9.1 у разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми.

Також згідно з п.п. 9.2 у разі несвоєчасної (неналежної) сплати плати за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання та згідно п.п. 9.3.

Згідно з п.п. 10.1 цей договір вступає в дію з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Додатковою угодою №1 від 29.09.2008р. до кредитного договору № 05КБ/2008 сторони узгодили про обовязок позичальника з 01.10.2008р. щомісячно сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі 3% річних від суми заборгованості /т. 1 а.с. 31/.

В забезпечення виконання зобовязань ТОВ „Каїр-Миколаїв за кредитним договором між Банком та ВАТ „Будівельно-монтажне управління-22 „Миколаївводбуд був укладений іпотечний договір №05КБ/2008 від 07.02.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №250, за яким в іпотеку Банку відповідач передав нежитловий обєкт, що розташований за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Новозаводська, будинок 34-В, належний йому на праві власності /т. 1 а.с. 32-33/.

Згідно з п. 3 іпотечного договору загальна вартість предмету іпотеки є становить 851654грн. Згідно до п. 4 Іпотечного договору сторони погодились оцінити предмет іпотеки в 6154592 грн..

У відповідності до п.10 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання, при цьому Банк як Іпотекодержатель вправі обирати спосіб звернення стягнення.

Згідно р. 13 договору „Порядок вирішення спорів всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні даного договору чи у звязку з ним або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом даного третейського суду. Підпунктами 13.2, 13.3 іпотечного договору визначена процедура формування складу третейського суду згідно з регламентом цього суду.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, ст. 3 ЗУ Про іпотеку у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою (іпотекою) кредитор має право одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

У звязку з тим, що позичальник не виконав свої зобовязання, що були забезпечені Іпотечним договором, позивач звернувся до іпотекодавця з листом-вимогою №130 від 17.02.2009р., в якому запропонував виконати зобовязання за Іпотечним договором у 30-денний термін. Даний лист був залишений без відповіді.

Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі, що підтверджено випискою з особового рахунку позичальника та меморіальними ордерами, які містяться в матеріалах справи. Позичальник договірні зобовязання належним чином не виконував і у встановлений строк 07.02.2009р., кредит у сумі 4 920 000 грн. банку не повернув.

Згідно з розрахунками позивача станом на 01.04.2014р. загальна сума заборгованості позичальника складає 16 958 251,69 грн..

Згідно п. 3 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду,

У своїй ухвалі від 20.10.2015р. господарський суд Миколаївської області припиняючи провадження у справі згідно з п.5 ч.1 ст.80 ГПК України послався на те, шо банком не подано доказів щодо неможливості реалізації викладеного в іпотечному договорі третейського застереження, в тому числі щодо його недійсності чи припинення шляхом укладення сторонами відповідної угоди до іпотечного договору. Також на думку місцевого суду, станом на дату розгляду справи відсутні будь-які рішення компетентного суду про відсутність у постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків компетенції щодо розгляду даного спору.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Дійсно іпотечний договір містить третейську угоду у вигляді третейського застереження, але згідно до ухвали Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 31.01.2014р. за №1037/13 припинено через непідвідомчість третейський розгляд справи за позовом ПАТ "ВТБ Банк" до ТОВ "Будівельно-монтажне управління-22 "Миколаївводбуд" про стягнення заборгованості за кредитним договором №05КБ/2008 від 07.02.2008р., укладеним між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ ТОВ "Каїр-Миколаїв", шляхом звернення стягнення (переважно перед іншими кредиторами) на майно ТОВ "Будівельно-монтажне управління-22 "Миколаївводбуд", що є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ПАТ "ВТБ Банк" і ТОВ БМУ-22 "Миколаївводбуд", що посвідчений 07.02.2008р. приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за №250.

На думку колегії суддів, даний спір взагалі не може бути підсудним Третейському суду, оскільки у відповідності до п. 7 ст. 6 ЗУ Про третейські суди встановлено, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо нерухомого майна. Означена норма є процесуальною, тому висновок суду про те, що вона підлягає застосуванню лише у спорах, що виникли при виконанні договорів з третейськими угодами, які були укладені після набрання чинності закону від 5.03.09р. є хибними та такими, що не відповідають законодавству, оскільки саме з цієї дати третейські суди не мають права розглядати спори щодо нерухомого майна незалежно від того, коли були укладені договори сторін.

Судова колегія, дослідивши приписи ЗУ Про третейські суди зазначає, що предметом спору даної справи є звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитловий обєкт за адресою: Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Новозаводська, будинок 34-В, тому на думку колегії суддів, визначаючи підсудність даної справи потрібно керуватися приписами ст. 12 ГПК України.

Викладена правова позиція в повній мірі відповідає позиції Верховного суду України, викладеній в Узагальненнях Практика застосування судами Закону України Про третейські суди від 11.02.2009р..

За викладених обставин судова колегія вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування п.5 ч.1 ст. 80 ГПК України, згідно якого він припинив провадження у справі.

Керуючись п.5 ч.1 ст.80, ст.ст. 12, 99, 101-106 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задовольнити, ухвалу господарського суду Миколаївської області від 20.10.2015 року №915/656/14 про припинення провадження у справі скасувати.

Справу передати на розгляд до господарського суду Миколаївської області .

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 11.12.15р.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя В.М. Головей

Суддя С.І. Колоколов