РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/25565/15

За позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Енергопроект"

про стягнення штрафних санкцій за порушення строків поставки за договором від 30.04.2014 року № 53-129-01-14-00112,

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Найденко І.О. (представник за довіреністю);

Муляр Є.Г. (представник за довіреністю);

від відповідача Мизюк О.П. (директор);

Глухенька Я.В. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 08 грудня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", 28.09.2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 6515/15 від 25.09.2015 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково -виробниче об'єднання "Енергопроект", про стягнення штрафних санкцій за порушення строків поставки за договором від 30.04.2014 року № 53-129-01-14-00112.

Ухвалою суду від 30.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/25565/15, призначено розгляд справи на 27.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 23.10.2015 року від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які були долучені судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 26.10.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 27.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору. Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Судом задоволено заявлене клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 27.10.2015 року розгляд справи відкладено на 24.11.2015 року.

Через відділ діловодства суду 24.11.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів справи та відзив на позовну заяву, які були долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 24.11.2015 року з'явився, позовні вимоги підтримав та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача проти позову заперечив та дав пояснення по суті спору. Також у судовому засіданні представник відповідача подав письмове клопотання про продовження процесуальних строків вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 року судом, за клопотанням представника відповідача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, в судовому засіданні оголошено перерву до 08.12.2015 року.

В судовому засіданні 08.12.2015 року представники позивача дали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали. Представники відповідача просили зменшити розмір неустойки та заперечили проти задоволення позовних вимог. Судом було відхилено клопотання про зменшення розміру неустойки.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2014 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі керуючого директора Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Василькова В.О. (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Енергопроект» (далі - відповідач, постачальник, продавець) було укладено договір поставки № 53-129-01-14-00112 (надалі по тексту - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити запасні частини до основного обладнання (Замок до МПУ-213), виробництва Ganz Engineering es Energetikai Gepgyarto Kft, Угорщина, (далі - Продукція) для ВП «Рівненська АЕС», а покупець зобов'язується і порядку та на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

За змістом п. 1.2 Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціни, належність до систем, важливих для безпеки (СВБ) і строки поставки зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 3.2 Договору, сума Договору становить 468 000,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що оплата поставленої партії продукції за специфікацією здійснюється покупцем протягом 30 або більше робочих днів з моменту підписання акту прийому-передачі на поставлену партію продукції.

За приписами п. 5.1 Договору строк поставки продукції зазначений в специфікації. Допускається дострокова поставка та поставка продукції партіями.

У відповідності до п. 5.2 Договору поставка Продукції згідно Специфікації здійснюється автотранспортом Постачальника на умовах DDP - склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», 34400, м. Кузнецовськ, Рівненська обл. (далі - «Вантажоодержувачі») згідно Інкотермс 2000. Постачальник не пізніше, ніж за три дні до відвантаження Продукції, письмово повідомляє Покупця про заплановану дату поставки Продукції із зазначенням номенклатури та вартості партії Продукції, що поставляється.

Як вбачається з п. 5.4 Договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на Продукцію, що підтверджує надходження Продукції на склад Вантажоодержувача.

Відповідно до п. 7.2 Договору передбачено, що за порушення строку поставки продукції за Договором Постачальник зобов'язаний сплатити Покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленої в строк Продукції за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої Продукції. За прострочення поставки Продукції понад 30 днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої Продукції.

Позивач зазначає, що покупець свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, оскільки поставка продукції на користь позивача відбулася з порушенням строків, передбачених специфікацією до Договору.

Отже, наявною в матеріалах справи, специфікацією № 1 сторони дійшли згоди про ціну та строк поставки, якою передбачено, що відповідач мав поставити продукцію на загальну суму 468 000,00 грн. протягом 120 днів від дати підписання договору, у зв'язку з тим, що договір було укладено 30.04.2014 року відповідно останнім днем поставки продукції мало бути 28.08.2014 року.

Відповідач, в своєму листі вих. 14/100 від 20.08.2014 року позивачу, просив узгодити термін поставки до 15.10.2014 року.

Позивачем було надіслано лист відповідачу № 10676/43 від 20.11.2014 року в якому останній зазначав, що строком поставки було 28.09.2014 року, однак станом на дату даного листа, відповідачем своїх зобов'язань за договором здійснено не було, а тому позивач просив здійснити поставку в максимально короткий строк.

Відповідачем було здійснено поставку продукції 19.02.2015 року на суму 468 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 001 від 19.02.2015 року, наявною в матеріалах справи, підписаною та скріпленою печаткою обох сторін.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф за прострочення виконання зобов'язань за Договором в частині поставки товару.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.1 ст.665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як випливає з аналізу матеріалів справи, постачальник свої зобов'язання за Договором виконав неналежним чином, а саме прострочив поставку товару всупереч узгодженим в специфікації до Договору строкам.

При цьому, факт прострочення виконання зобов'язання відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у справі №23/225 та від 27.04.2012 р. у справі №06/5026/1052/2011.

У відповідності до п. 7.2 Договору за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення, але не більше 30% вартості непоставленої продукції. За прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Таким чином, умовами Договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати пені та штрафу.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач свої зобов'язання щодо строків поставки товару здійснив неналежним чином. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що за прострочення відповідачем виконання зобов'язання за Договором щодо поставки товару, в межах заявленого періоду нарахування стягненню з постачальника на користь покупця підлягає 66 456,00 грн. пені та 32 760,00 грн. штрафу, а всього - 99 216,00 грн.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 488,24 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об'єднання "Енергопроект" (ЄДРЮОФОП 36592582; адреса 04116, м. Київ, ВУЛИЦЯ СТАРОКИЇВСЬКА, будинок 26) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ЄДРЮОФОП 24584661; адреса: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 66 456,00 грн. (шістдесят шість тисяч чотириста п'ятдесят шість гривень) пені, 32 760,00 грн. (тридцять дві тисячі сімсот шістдесят гривень) 7% штрафу та судовий збір - 1488,24 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень 24 копійки). Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 11.12.2015 року.

Суддя О.С. Комарова