ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015р. Справа№ 914/3923/15

Господарський суд Львівської області у складі головуючої судді Чорній Л.З. розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей-як для себе!», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок», м. Львів

про стягнення 763 516,35 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник

Від відповідача: не зявився

Судом розяснено зміст ст.ст.20,22 ГПК України, а саме, процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей-як для себе!», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок», м. Львів про стягнення 763 516,35 грн.

Ухвалою суду від 16.11.2015 року порушено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 09.12.2015 року.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

01.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей-як для себе!», м. Львів та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок», м. Львів укладено договір №ТП-205 відповідно до п.1.1 якого постачальник (позивач) зобовязався передавати у власність покупця (відповідача) товар, а відповідач зобовязався приймати вказаний товар та оплачувати його вартість (договір №1).

01.01.14 року між сторонами укладено договір №ТП-084 на цих же умовах (договір №2).

01.01.15 р. між сторонами укладено договір №ТП-90 на цих же умовах (договір №3).

У відповідності до п. 6.1. договорів № 1, № 2, № 3 передбачено, що «за несвоєчасну оплату за поставлений товар покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний протермінований день від несвоєчасно сплаченої, несплаченої чи сплаченої в неповному обсязі суми. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов'язань за цим Договором».

Таким чином, між позивачем та відповідачем у період 2013-2015 рр. послідовно укладено три 1-річних договори поставки, за умовами яких позивач, як постачальник, зобов'язувався відвантажувати на користь відповідача, як покупця, товар, а відповідач зобов'язувався розраховуватися за поставлений Товар на умовах відтермінування платежу в 75 (сімдесят п'ять) календарних днів. Крім того, договорами № 1, № 2, № 3 за несвоєчасну оплату товару передбачено обов'язок Покупця сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення.

На підставі укладених договорів позивач, на підставі замовлень відповідача, періодично поставляв останньому товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними за період з 11.02.13 р. по 12.08.15 р., копії яких долучені позивачем до матеріалів справи.

Свої зобовязання за договором відповідач виконав частково здійснивши часткову оплату за поставлений товар в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 626 499,09 грн.

Відповідач в судове засідання не зявився, письмових пояснень по суті позову суду не надав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем (як постачальником) повністю виконувалися зобов'язання з поставки замовленого відповідачем (як покупцем) товару протягом строку дії договору, товар приймався без зауважень, а в разі наявності зауважень з боку покупця - повертався позивачу.

Остання поставка товару на підставі договору №ТП-90 від 01.01.2015 р. відбулася згідно видаткової накладної від 12.08.2015 р. на суму 6 102,00 грн. (разом з ПДВ), строк оплати за нею відповідно до п. 3.3. Договору № 3, минув 26.10.2015 р. За поставками, здійсненими до 12.08.2015 р., та не оплаченими відповідачем, строк оплати відповідно минув раніше.

ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків, що був підписаний обома сторонами за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2015 р., за договором № ТП-90 від 01.01.2015 р., зафіксовано заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 726 499,09 грн. У подальшому, після проведення Відповідачем 20.10.2015 р. оплати на суму 100 000,00 грн., розмір основної заборгованості станом на 11.11.2015 р. склав 626 499,09 грн.

Відповідно до п.6.1 договору за несвоєчасну оплату за поставлений товар позивачем за період з 10.05.15 р. по 10.11.15 р. нараховано 83 717,47 грн. пені.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивачем за період з 01.01.15 р. по 10.11.15 р. нараховано 6 081,71 грн. 3% річних та за період з 01.01.15 р. по 30.09.15 р. 47 218,08 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

ОСОБА_2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

ОСОБА_2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

ОСОБА_2 до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи свої зобовязання по договору позивач виконав поставивши відповідачу обумовлений умовами договору товар, що підтверджується скріпленими підписами та печатками обох сторін копіями накладних на отримання товару, які долучені позивачем до матеріалів справи

Натомість відповідачем, всупереч умов договору, оплату за поставлений товар здійснено частково в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем склала 626 499,09 грн.

Відповідно до умов договору позивачем за несвоєчасну оплату за поставлений товар за період з 10.05.15 р. по 10.11.15 р. нараховано відповідачу 83 717,47 грн. пені. Крім цього, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивачем за період з 01.01.15 р. по 10.11.15 р. нараховано 6 081,71 грн. 3% річних та за період з 01.01.15 р. по 30.09.15 р. 47 218,08 грн. інфляційних втрат. Судом перевірено правомірність нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що такі нараховано підставно та правомірно.

Розмір заборгованості крім первинних документів підтверджується також актом звірки взаємних розрахунків, що був підписаний обома сторонами за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2015 р. на суму 726 499,09 грн.

З метою врегулювання спору в добровільному порядку 09.09.15 р. позивачем надіслано на адресу відповідачу ОСОБА_3 про сплату боргу за результатами розгляду якої 20.10.15 р. відповідачем частково погашено заборгованість на суму 100 000,00 грн., після чого заборгованість склала 626 499,09 грн. Жодних інших проплат від відповідача не надходило.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено та у встановленому законом порядку не спростовано відповідачем заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 763 516,35 грн. з яких 626 499,09 грн. складає основна сума боргу, 83 717,47 грн. пеня, 6 081,71 грн. 3% річних та 47 218,08 грн. інфляційні втрати.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача 763 516,35 грн. заборгованості за поставлений товар.

Судові витрати по справі слід покласти на відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст.11,15, 526, 625 ЦК України, ст. 22, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85,116 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова мережа «Барвінок» (79040, Львівська область, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 359; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей-як для себе!» (79040, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, буд.10; ) 626 499,09 грн. основної суми боргу, 83 717,47 грн. пені, 6 081,71 грн. 3% річних , 47 218,08 грн. інфляційних втрат та 11 452,75 грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.12.2015 р.

Суддя Чорній Л.З.