КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/20129/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гуринець В.О. - довіреність № 3089 від 05.05.2015.

від відповідача: Грищенко О.М. - довіреність б/н від 19.11.2014.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Інформаційні комп'ютерні системи" на рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року

у справі № 910/20129/15 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Інформаційні комп'ютерні

системи"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Сап Україна"

про визнання недійсним пункту 4.5 договору від 27.09.2013

№ 31-ркп/2013

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ „Сап Україна" про визнання недійсним пункту 4.5 Договору від 27.09.2013 року № 31-рпк/2013 про надання права користування Програмним забезпеченням SAP з супроводу SAP Enterprise Support Програмного забезпечення SAP.

Вказані позовні вимоги мотивовано тим, що: Договір містить положення про те, що всі питання, що прямо не врегульовані сторонами в ньому, регулюються партнерською угодою PartnerEdge з партнером від 01.10.2011 року VAR № SAP 53-РЕ/2011 (Партнерська угода), проте Партнерська угода, а саме Доповнення 4.1, не містить умов щодо порядку та строків усунення недоліків у наданих послугах; у пункті 4.5 Договору вказано, що рахунок виставляється на початку кожного кварталу і підлягає оплаті партнером не пізніше останнього дня відповідного кварталу, в якому надаються послуги (пункт 4.5 Договору) отже, відповідно до умов Договору плата за послуги з підтримки програмного забезпечення здійснюється партнером в порядку передплати; відповідачем неодноразово послуги надавались неякісно та не у повному обсязі, з порушенням порядку та строків їх надання; у зв'язку з наведеним позивач просить суд на підставі, зокрема, частин першої і п'ятої статті 203 та статті 215 ЦК України визнати пункт 4.5 Договору недійсним.

За наслідками розгляду заявлених вимог рішенням господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року відмовлено у задоволенні позову ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" до ТОВ „Сап Україна" про визнання недійсним пункту 4.5 Договору від 27.09.2013 № 31-рпк/2013 про надання права користування Програмним забезпеченням SAP з супроводу SAP Enterprise Support Програмного забезпечення SAP та зміни порядку оплати за договором.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" у справі № 910/20129/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Шипка В.В.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. на навчанні з підвищення кваліфікації у Національній школі суддів України та судді Шипка В.В. у відпустці для розгляду справи № 910/20129/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.11.2015 року апеляційну скаргу ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.11.2015 року.

16.11.2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно розпорядження Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці для розгляду справи № 910/20129/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" прийнято до провадження.

В судовому засіданні 17.11.2015 року оголошено перерву у справі до 08.12.2015 року.

Згідно розпорядження Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Шипка В.В. на лікарняному для розгляду справи № 910/20129/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Пантелієнко В.О.

Ухвалою суду від 08.12.2015 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" прийнято до провадження.

Представник позивача в судовому засіданні 08.12.2015 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи", викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року - без змін.

08.12.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27.09.2013 року між ТОВ „Сап Україна" (SAP) та ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" (партнер) укладено Договір, за умовами якого SAP надає партнеру на необмежений термін невиключні майнові права інтелектуальної власності, а саме: право на використання об'єкта інтелектуальної власності програмного забезпечення SAP (далі - права використання) і відкривають послуги з супроводу (технічної підтримки) програмного забезпечення SAP, а партнер зобов'язується оплатити вищезазначені права та послуги, відповідно до умов Договору (пункт 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1.1, Договір вступає в силу з дати його підписання і діє в частині положень, що стосуються та пов'язані із правом використання Програмного забезпечення SAP, на необмежений в часі строк.

Партнер сплачує SAP вартість отриманих прав використання програмного забезпечення SAP у розмірі 41 918,47 грн.(пункт 3.1 Договору).

В силу пункту 3.2 Договору оплата вартості прав здійснюється в національній валюті України шляхом платежу на підставі рахунку SAP на дату, зазначену в додатку 1 до Договору.

Оплата послуг за супровід здійснюється щоквартально на підставі рахунків, виставлених відповідно до додатку № 3 до Договору (пункт 4.4 Договору ), яким передбачено план платежів за послуги по супроводу (технічній підтримці) SAP Enterprise Support.

Рахунок виставляється на початку кожного кварталу і підлягає оплаті партнером не пізніше останнього дня відповідного кварталу (пункт 4.5 Договору).

Згідно пункту 5.4 Договору у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання в строки, передбачені Договором, партнеру може нараховуватися пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, з простроченої суми за кожен день несвоєчасної оплати.

Як вбачається з умов вказано договору, він є змішаним, тобто ліцензійним договором та договором про надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У частині першій статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як було зазначено вище, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час укладення Договору сторонами не було додержано вимог розумності та справедливості, що передбачені частиною першою статті 627 ЦК України, що прямо суперечить частині першій статті 203 ЦК України, крім того, як зазначає позивач, згідно з чинною редакцією Договору позивач фактично здійснює передплату за послуги, проте Партнерська угода та Договір не передбачають жодних обов'язків відповідача щодо усунення можливих недоліків у наданих послугах, а також не передбачає механізмів та порядку їх усунення, що суперечить частині п'ятій статті 203 ЦК України, адже позивач реально позбавлений можливості контролювати якість отримуваних послуг.

У зв'язку наведеним ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" просить суд визнати недійсним пункт 4.5 Договору та встановити, що оплата за послуги здійснюється партнером після підписання обома сторонами акта приймання-передачі наданих послуг за відповідний квартал, протягом якого послуги надавалися відповідачем.

За наслідками розгляду заявлених вимог рішенням господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року відмовлено у задоволенні позову ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" до ТОВ „Сап Україна" про визнання недійсним пункту 4.5 Договору від 27.09.2013 № 31-рпк/2013 про надання права користування Програмним забезпеченням SAP з супроводу SAP Enterprise Support Програмного забезпечення SAP та зміни порядку оплати за договором.

Перевіряючи законність винесення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з огляду на наступне.

За приписами статей 203 і 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У частині п'ятій вказаної статті зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, у пункті 4.5 Договору вказано, що рахунок виставляється на початку кожного кварталу і підлягає оплаті партнером не пізніше останнього дня відповідного кварталу, в якому надаються послуги.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (стаття 3 ЦК України). Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною першою статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний акт скріплений печатками юридичних осіб та засвідчений підписами уповноважених представників сторін, крім того, на виконання умов Договору сторонами вчинялися обумовлені ним дії, зокрема ТОВ „Сап Україна" надавало позивачу невиключні майнові права інтелектуальної власності, а останній зобов'язався на умовах Договору сплачувати їх вартість.

Як зазначає відповідач та підтверджується матеріалами справи, впродовж дії Договору позивач не мав претензій з приводу виконання умов Договору, оскільки позивачем не подано суду доказів звернення ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" до ТОВ „Сап Україна" з проханням усунути недоліки, які, на думку позивача, мають місце бути під час виконання відповідачем умов Договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У зв'язку з фактичним виконанням сторонами умов Договору господарський суд міста Києва дійшов до висновку, що пункт 4.5 Договору не суперечить чинному законодавству України та не підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (частина перша статті 32 ГПК України).

Позивач не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів належними доказами, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були не додержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою та п'ятою статті 203 ЦК України, та не довів обставин, передбачених частиною першою статті 230 ЦК України, з наявністю яких закон пов'язує визнання правочину недійсним, а відтак суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання пункту Договору недійсним задоволенню не підлягають.

Слід також зазначити, що з 01.04.2015 договірні відносити сторін припинено за ініціативи позивача.

Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ПрАТ „Інформаційні комп'ютерні системи" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 27 ГПК України, в частині відмови в задоволенні клопотання позивача про залучення компанії Verum Capital SRL у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Заявлене клопотання позивач обґрунтовував тим, що Договір укладений сторонами в рамках Партнерської угоди, проте, ні Договір, ані партнерська угода не містять положень щодо порядку усунення недоліків у наданих послугах, у зв'язку з чим права кінцевого користувача компанії Verum Capital SRL на отримання належним чином наданих послуг з підтримки програмного забезпечення порушуються, і позивач не має можливості захистити його права, крім того, пункт 4.5 Договору передбачає передплату за послуги, що по факту ще не були прийняті ні позивачем, ані кінцевим користувачем.

Так, частиною першою статті 27 ГПК України встановлено, зокрема, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

У частині другій вказаної статті зазначено, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Проаналізувавши наведені у клопотанні підстави для залучення Verum Capital SRL у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та врахувавши норми чинного законодавства, судом першої інстанції вірно встановлено, що договірні відносини позивача та відповідача жодним чином не впливають на права або обов'язки Компанії Verum Capital SRL, а відтак законним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання, з огляду на що апеляційна скарга в цій частині також не підлягає задоволенню.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків місцевого господарського суду не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Інформаційні комп'ютерні системи" на рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року у справі № 910/20129/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року у справі № 910/20129/15 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати сторонам.

4. Справу № 910/20129/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 14.12.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко