ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року Справа № 904/5114/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання: Ситникова М.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність б/н від 01.10.15; ОСОБА_2, директор, наказ №35 від 11.03.98;

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність №893 від 27.11.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_4 підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року у справі №904/5114/15

за позовом ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Надія", м. Дніпропетровськ

до ОСОБА_4 підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 300 733,88 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року (суддя Колісник І.І.) позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Надія", м. Дніпропетровськ основний борг у сумі 181 000, 80 грн., 3% річних у сумі 8828,28 грн., інфляційні втрати у сумі 108630,56 грн., судовий збір у сумі 5969,20 грн. В решті позову відмовлено.

Господарський суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобовязанням, у звязку з несплатою відповідачем залишку грошових коштів у сумі 181 000, 80 грн. за виконані послуги з поточного ремонту внутрішньо будинкових електричних мереж житлових будинків.

Відмовляючи у стягненні пені господарський суд виходив з того, що позивачем невірно визначено період, за який стягується пеня, що не відповідає ст.232 Господарського кодексу України.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3% річних господарський суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру, у звязку з невірним нарахуванням.

Господарський суд відхилив клопотання відповідача про призначення експертизи з огляду на те, що акти форми КБ-2в за листопад грудень 2013 року підписані сторонами без зауважень та жодних заперечень, що виключає в силу приписів ст.853 Цивільного кодексу України право замовника посилаться на недоліки у виконаній роботі.

Клопотання відповідача про надіслання матеріалів справи до прокуратури також господарським судом не задоволено, оскільки подано після оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_4 підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Посилаючись на положення Закону України "Про здійснення державних закупівель" апелянт не погоджується з висновком господарського суду, що надані позивачем відповідачу послуги відповідно до договору про надання послуг з поточного ремонту внутрішньо будинкових електричних мереж (технічна перевірка вузлів обліку електроенергії та випробування параметрів електрообладнання" від 15 вересня 2013 року №Е/29-11.13 КП відносяться до послуг з будівництва, оскільки відповідно до положень вказаного договору позивачем надавалися відповідачу послуги з технічної перевірки вузлів обліку електроенергії та випробування параметрів електрообладнання, які не є будівельними роботами.

Апелянт вважає, що при укладанні договору на проведення поточного ремонту внутрішньо будинкових електричних мереж сторони повинні були застосувати Закон України "Про здійснення державних закупівель", оскільки в даному випадку здійснюється витрачання державних коштів у розмірі, що перевищує 100 000, 00 грн.

Наводячи п.4 статті 40 вказаного Закону апелянт стверджує, що договір від 15 вересня 2013 року №Е/29-11.13 КП порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майна (державними коштами) без проведення процедури державних закупівель. Таким чином, договір є нікчемним та не породжує жодних юридичних наслідків і зобовязання по оплаті робіт згідно цього договору не виникло, що підтверджується судовою практикою, а саме постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26 листопада 2014 року у справі №904/6305/14.

Відповідач зазначає, про незаконну та необґрунтовану відмову господарським судом в задоволенні його клопотання про проведення комплексної електротехнічно економічної судової експертизи, вважає що проведення зазначеної експертизи є обовязковим у справі, оскільки встановити чи дійсно позивачем надані послуги відповідно до умов договору, які саме послуги були надані позивачем, яка вартість наданих послуг та чи відповідає якість наданих послуг умовам договору та проектно кошторисній документації є неможливим без залучення спеціалістів.

Апелянт стверджує, що позивачем роботи в житловому будинку №19 по вул. Агнії Барто не були виконані, що підтверджується актом обстеження від 03 серпня 2015 року, за наявними в справі матеріалами неможливо встановити, які послуги надавались позивачем, тому необхідно було ці питання поставити на вирішення експерта.

Крім того, у звязку з неможливістю визначити факт надання послуг згідно договору та актів виконаних робіт, на думку відповідача, є підстави припущення наявності в діях колишнього директора товариства відповідача ОСОБА_6, який підписував договір та приймав виконані згідно нього акти роботи, склад кримінальних правопорушень, у звязку з чим матеріали справи слід направити до Прокуратури Дніпропетровської області для зясування обставин. Апелянт посилається на те, що старшим слідчим СВ Самарського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000011 від 27 березня 2014 року відносно колишнього директора ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України. На даний час ОСОБА_6 з займаної посади директора розпорядженням Дніпропетровського міського голови було звільнено.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Надія" основного боргу у сумі 181 000, 80 грн., 3% річних у сумі 8 828, 28 грн., інфляційні втрати у сумі 108630,56 грн. (всього 298 459, 64 грн.), судовий збір у сумі 5 969, 20 грн. та відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення штрафних санкцій в цій частині; рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі 1 467, 14 грн., збитків від інфляції у сумі 315, 84 грн., 3% річних в сумі 491, 27 грн. залишити без змін; стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 6 616, 15 грн.

Позивач доводи апеляційної скарги заперечує, посилається на те, що роботи які виконувались ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Надія" є будівельними, що підтверджено актами за формою КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт, зважаючи на обсяг будівельних робіт згідно договору №Е/29-11.13 від 15 вересня 2013 року проведення тендерної процедури не було обовязковою, роботи в будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Агнії Барто, 19 не проводились, оскільки вони не були предметом спірного договору. Звертає увагу на те, що заборгованість відповідача, крім первинних документів, підтверджується актом звірки взаєморозрахунків. Позивач просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою від 20 листопада 2015 року справу №904/5114/15 апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року у справі №904/5114/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Джихур О.В. (доповідач), судді Виноградник О.М., Вечірко І.О. на підставі повторного автоматичного розподілу справи №904/5114/15 від 18 листопада 2015 року, у звязку з припиненням повноважень судді доповідача Прокопенко А.Є. щодо здійснення правосуддя. Розгляд апеляційної скарги призначено на 03 грудня 2015 року на 11:30 год.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2015 року розгляд справи, який був призначений на 03 грудня 2015 року, відладався до 17 грудня 2015 року, у звязку з лікарняним головуючого судді Джихур О.В. (доповідача) по справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не пілдлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 15 вересня 2013 року між позивачем ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Надія" (виконавець) та відповідачем ОСОБА_4 підприємством "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради (замовник) було укладено договір № Е/29-11.13 (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору замовник доручає, а виконавець бере на себе виконання послуг з поточного ремонту внутрішньо будинкових електричних мереж житлових будинків (технічну перевірку вузлів обліку електроенергії та випробування параметрів електрообладнання).

Вартість послуг за цим договором визначена в сумі: 278800,80 грн., у тому числі 20% ПДВ у сумі 46466,80 грн. (п.2.1. договору).

Пунктом 2.2. договору сторони узгодили, що розрахунок за надані послуги замовник виконує протягом 5-ти днів з моменту підписання приймально-здавального акту чи акту форми КБ-2в шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок виконавця.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 року (пункт 3.1. договору).

На виконання умов договору позивачем у період з листопада по грудень 2013 року були надані відповідачеві послуги з поточного ремонту внутрішньо-будинкових електричних мереж житлових будинків у загальній сумі 278 800,80 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами форми КБ-2в, а саме:

- актом приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 15.11.2013 року за листопад 2013 року на суму 55 737,60 грн. (т.1, а.с. 29-30);

- актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 29.11.2013 року за листопад 2013 року на суму 55 737,60 грн. (т.1, а.с. 17-18);

- актом приймання виконаних будівельних робіт № 3 від 23.12.2013 року за грудень 2013 року на суму 55 766,40 грн. (т.1, а.с. 26-27);

- актом приймання виконаних будівельних робіт № 4 від 17.12.2013 року за грудень 2013 року на суму 55 800,00 грн. (т.1, а.с. 23-24);

- актом приймання виконаних будівельних робіт № 5 від 10.12.2013 року за грудень 2013 року на суму 55 759,20 грн. (т.1, а.с. 20-21).

Усього - 278 800,80 грн. (55 737,60 + 55 737,60 + 55 766,40 + 55 800,00 + 55 759,20 = 278800,80).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була здійснена часткова оплата наданих послуг з поточного ремонту внутрішньо-будинкових електричних мереж житлових будинків у загальній сумі 97 800,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 2800 від 25 грудня 2013 року на суму 20000,00 грн., № 267 від 14 лютого 2014 року на суму 20 000,00 грн., № 597 від 27 березня 2014 року на суму 20 000,00 грн., № 722 від 14 квітня 2014 року на суму 7 800,00 грн., № 750 від 18 квітня 2014 року на суму 10 000,00 грн., № 1050 від 20 травня 2014 року на суму 10 000,00 грн., № 1076 від 23 травня 2014 року на суму 10 000,00 грн., а також актом звірки взаємних розрахунків від 26 листопада 2014 року, підписаним представниками сторін та банківською випискою по рахунку у період з 01 грудня 2013 року по 23 червня 2015 року (т.1, а.с. 32, 44, 45-51).

Відповідач повністю не розрахувався за виконані послуги з поточного ремонту внутрішньо-будинкових електричних мереж житлових будинків, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 181 800, 80 грн. (278 800, 80 грн. - 97 800, 00 грн. = 181 800, 80 грн.), що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.5 ст.321 Господарського кодексу України, ч.1 ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором не передбачено попередньої оплати виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підряднику зумовлену договором ціну після остаточної здачі об'єкта будівництва, за умови, що робота виконана належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Матеріли справи свідчать, що позивачем роботи за договором підряду №Е/29-11.13 від 15 вересня 2013 року виконані в повному обсязі, акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних робіт підписані замовником без зауважень та заперечень, скріплені відтисками печаток сторін.

При цьому вартість виконаних робіт дорівнює вартості робіт визначеної в п.2.1 договору і в кошторисі, який є його невідємною частиною (т.1, а.с.98).

Факт часткової оплати робіт відповідачем в загальній сумі 97 800 грн. свідчить про те, що заявник погодився з обємом, вартістю виконаних робіт, зауважень щодо їх якості до підрядника не мав.

Оскільки відносини, які виникли мід сторонами є майновими відносинами, заснованими на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, тобто цивільними, апеляційний господарський суд вважає, що після підписання сторонами договору №Е/29-11.13 від 15 вересня 2013 року у відповідача, як і підрядника виникли безумовні зобовязання виконання умов договору та оплати виконаних робіт.

Однак, відповідач у повній мірі не виконав свого обовязку щодо розрахунку з позивачем згідно договору №Е/29-11.13 від 15 вересня 2013 року, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 181 800, 80 грн.

Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження виконання в повному обсязі свого зобовязання щодо сплати заборгованості за виконані роботи.

З врахуванням наведеного вимоги ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Надія" до ОСОБА_4 підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради щодо стягнення з останнього 181 800, 80 грн. боргу правомірно задоволені господарським судом.

Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 5.1 договору від 15 вересня 2013 року сторони встановили, що порушення умов договору тягне за собою сплату штрафу винною стороною у розмірі однієї облікової ставки Національного Банку України за кожний прострочений день.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що визначена в п.5.1 договору штрафна санкція за своєю правовою природою є пенею, розмір якої сторони встановили на рівні однієї облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Позивачем на підставі п.5.1 договору заявлено до стягнення пеня за прострочку виконання грошового зобовязання по актам виконаних робіт №3 від 23 грудня 2013 року, №4 від 17 грудня 2013 року, №5 від 10 грудня 2013 року в загальній сумі 1 467, 14 грн. (а.с.65).

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, перебіг нарахування починається з дня наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане і початок такого перебігу не може бути змінений за угодою сторін.

Відмовляючи в стягненні пені господарський суд дійшов до висновку, що період нарахування позивачем штрафних санкцій виходить за межі, встановлені ст.232 Господарського кодексу України, у звязку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги, що позивач з позовом звернувся до суду 12 червня 2015 року, а розрахунок пені здійснено починаючи з грудня 2013 року по червень 2014 року судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням заяви від 30 липня 2015 року позивачем заявлено до стягнення на підставі ст.625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати в розмірі 108 946 грн. 39 коп. та 3% річних в розмірі 9 319 грн. 55 коп. (т.1, а.с.63).

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р.

За змістом пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Після перевірки розрахунку інфляційних втрат та 3% річних господарський суд встановив, що позивачем при визначенні інфляційних втрат не враховано період місяця, в який здійснено часткове погашення заборгованості (з 1 по 15 день або з 16 по 31 день місяця), при визначенні розміру 3% річних позивачем невірно визначено період за який слід нараховувати 3% річних, а також допущені арифметичні помилки у розрахунках.

В результаті перерахунку, господарським судом встановлено, що загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню складає 8 828, 28 грн., загальна сума інфляційних втрат становить 108 630, 56 грн.

В мотивувальній частині рішення господарським судом наведено докладний розрахунок інфляційних втрат, 3% річних по кожному акту виконаних робіт, вказаний розрахунок складено з урахуванням меж позовних вимог, сукупного індексу інфляції за визначений період, враховано положення листа Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ".

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача крім основного боргу інфляційних втрат у сумі 108 630, 56 грн., 3% річних у сумі 8 828, 28 грн.

Доводи апелянта до уваги не приймаються в силу наступного.

Статтєю 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 01 червня 2010 року №2289 VI, в редакції чинній на момент укладання між сторонами договору №Е/29-11.13 від 15 вересня 2013 року унормовано, що цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисячу гривень, (у будівництві -300 тис. гривень), а робіт - 1 мільйон гривень.

Судова колегія вважає, що роботи, які виконувались ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Надія" згідно договору від 15 вересня 2013 року №Е/29-11.13 є будівельними, що підтверджується Довідками про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт, підписаних відповідачем 15 листопада 2013 року, 29 листопада 2013 року, 10 грудня 2013 року, 17 грудня 2013, 23 грудня 2013 року та мають вартість меншу 300 тис. грн.

Крім того, згідно п.3.1.3 ДБН Д.1.1-1-2000 до будівельних робіт відносяться "роботи з електроосвітлення житлових та громадських будівель, згідно вказаного ДБН типові форми КБ-2в та КБ-3 підлягають обовязковому застосуванню при проведенні взаєморахунків за виконані роботи між замовником та виконавцем робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств і установ державної форми власності.

Обєм будівельних робіт за спірним договором становить не більше 300 тис. грн., у звязку з чим застосування тендерної процедури згідно Закону України "Про здійснення державних закупівель" не було необхідним.

Згідно дислокації будинків (випробування параметрів електрообладнання) до договору №Е/29-11.13 від 15 вересня 2013 року (т.1, а.с.94-95) роботи проводилися у 52 будинках Самарського району, при цьому згідно дислокації роботи в будинку №19 по вул. Агнії Барто не проводились, але ця адреса, як адреса місцезнаходження замовника зазначена в договорі та актах виконаних робіт.

Матеріали справи свідчать, що роботи згідно договору виконані в повному обсязі, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаних замовником без будь яких зауважень, відповідачем здійснена часткова оплата виконаних робіт на загальну суму 97 800, 00 грн. заборгованість відповідача також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 26 листопада 2014 року, підписаним посадовими особами обох сторін (т.1, а.с.32).

Оцінюючи всі зазначені докази які підтверджують заборгованість відповідача, господарський суд дійшов правомірного висновку про недоцільність призначення комплексної судової електротехнічно економічної експертизи, відхиливши відповідне клопотання відповідача (т.1, а.с.75-76).

Що стосується клопотання відповідача про направлення матеріалів справи до прокуратури (т.1, а.с.132), то воно подано відповідачем о 12:06 год. 25 серпня 2015 року, в той час як розгляд справи згідно протоколу (т.1, а.с.144) закінчився о 12:05 год. 25 серпня 2015 року. З вказаного протоколу не вбачається, що відповідачем було заявлено усне клопотання про надіслання матеріалів справи до прокуратури. Отже, господарський суд правомірно не розглянув по суті це клопотання.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року відповідає діючому законодавству, судом повністю досліджено всі обставини справи, у звязку з чим рішення господарського суду в даній справі слід залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року у справі №904/5114/15 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя Л.О. Чимбар

Суддя Г.К. Дмитренко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 21.12.15 р.)