ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р.Справа № 922/6044/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
до Головного територіального управління юстиції у Харківський обл., м. Харків
про стягнення 64685,37 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 159/1 від 03.03.2014 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю № 62 від 07.09.2015 року, № 9-32/2049 від 25.12.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Харківській області про стягнення заборгованості в сумі 64685,37 грн., в тому числі 39472,59 грн. суми боргу за надані послуги з теплопостачання, 948,17 грн. 3% річних, 14343,36 грн. інфляційних втрат та 9921,25 грн. пені. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 листопада 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 30 листопада 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 30.11.2015 року представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи (вх. № 47780/15).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 30.11.2015 року від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. №47852/15 ), в якому відповідач зазначає про те, що головне територіальне управління юстиції у Харківській області фінансується з Державного бюджету України, в межах кошторисних призначень, які виділяються на поточний бюджетний період (що становить один календарний рік з 1 січня по 31 грудня поточного року) погашення незареєстрованої кредиторської заборгованості за попередні роки може бути здійснені лише на виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.11.2015 року розгляд справи було відкладено на 14.12.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.12.2015 року представник позивача надав письмові пояснення по справі (вх. № 48917).

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.12.2015 року представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог (вх. № 49911), в які просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 39472,59 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 14.12.2015 року підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.12.2015 року визнав позов в частині стягнення суми основного боргу.

Cуд, дослідивши заяву позивача про зменшення позовних вимог, зазначає, що як вбачається зі змісту вказаної заяви позивач частково відмовляється від позову, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" на запитання, чи вправі позивач частково відмовитись від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 передбачено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь - якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Як вбачається зі змісту наданої заяви позивача, за своєю правовою природою вона є заявою про часткову відмову від позову, оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача лише суму основного боргу та фактично відмовляється від стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає дану заяву до розгляду.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

30.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (позивач) та Головним управлінням юстиції у Харківській області (відповідач) було укладено договір про надання послуг № 1/Т14, у відповідності до умов якого позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 4.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно п. 4.4 договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 4.5 договору остаточний рахунок за спожиту теплову енергію відповідач здійснює до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 18 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 плата за житлово-комунальні послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем за період з січня 2014 року по грудень 2014 року було спожито теплову енергію на суму 126736,77 грн., що підтверджується наданими актами про включення теплової енергії.

В той час, як сплачено відповідачем лише 87264,18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 02.11.2015 року заборгованість відповідача складає 39472,59 грн.

Відповідачем вищезазначена заборгованість визнана, що підтверджується зокрема листом № 03-25/03-11/6650 від 10.12.2015 року, в якому відповідач зазначена про те, що заборгованість в сумі 39472,59 грн. буде сплачена в повному обсязі на виконання рішення суду.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення 3% річних в сумі 948,17 грн., інфляційних втрат в сумі 14343,36 грн. та пені в сумі 9921,25 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства та визнання з боку відповідача факту наявності заборгованості, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг № 1/Т14 від 30.04.2014 року в сумі 39472,59 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 948,17 грн., інфляційних втрат в сумі 14343,36 грн. та пені в сумі 9921,25 грн. то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем під час розгляду справи було подано заяву про часткову відмову від позову в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

За приписами ст.22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову.

Відповідно ч. 2 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, до прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін.

Заява позивача від 14.12.15р. підписана директором ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" ОСОБА_3

Відповідно п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що часткова відмова позивача від позову не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, дана відмова приймається судом, у зв'язку з чим провадження у справі в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 948,17 грн., інфляційних втрат в сумі 14343,36 грн. та пені в сумі 9921,25 грн. підлягає припиненню на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

Суд звертає увагу позивача на те, що наслідком відмови позивача від позову є припинення провадження у справі та недопустимість повторного звернення до господарського суду із спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. У зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню 743,25 грн. витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, п. 4 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Петровського, 16, , р/р 1604 ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва,3, , р/р (зі спец. режимом використання) 3582 в Філії ХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823) суму боргу за надані послуги з теплопостачання в розмірі 39472,59 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Петровського, 16, , р/р 1604 ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва,3, , р/р 82 в Філії ХОУ АТ Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823) 743,25 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 3% річних в сумі 948,17 грн., інфляційних втрат в сумі 14343,36 грн. та пені в сумі 9921,25 грн. провадження у справі припинити на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

Повне рішення складено 17.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

922/6044/15