КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа№ 910/25245/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Стеценко Т.М. - дов. від 31.07.2015 року № 159-2015

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року

у справі № 910/25245/15 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Українська страхова група" (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Групп" (м. Київ)

про стягнення 12 482 грн. 23 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Українська страхова група" з позовом до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Княжа" про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 12 482 грн. 32 коп.

Рішенням від 27.10.2015 року господарський суд міста Києва здійснив заміну неналежного відповідача - Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Княжа" на належного на належного - Приватне акціонерне товариство „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп", позов ПрАТ „СК „УСГ" задовольнив повністю, стягнув з ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ПрАТ „СК „УСГ" 12 482 грн. 32 коп., а також 1 218 грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відновити строк подання апеляційної скарги, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року по справі № 910/25245/15 та постановити нове рішення у справі, відповідно до якого у позові відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Коротун О.М. та Сулім В.В., було поновлено Приватному акціонерному товариству „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" строк на апеляційне оскарження, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/25245/15 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 року був сформований склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Майданевич А.Г., який розпочав розгляд справи спочатку.

В судове засідання 15.12.2015 року повноважні представники позивача не з'явилися. Позивач надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представників, яке після обговорення судова колегія задовольнила.

В заяві позивач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засідання 15.12.2015 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки УДАІ в Одеській області та постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2015 року у справі № 500/1304/15-п, 08.03.2015 року у м. Ізмаїлі на вул. Ватутіна- кут. Суворова ОСОБА_5, керуючи автомобілем „ВАЗ-21110, д.н. НОМЕР_3, виїхав на перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем „Suzuki, д.н. НОМЕР_4.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2015 року у справі № 500/1304/15-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль „Suzuki, д.н. НОМЕР_4.

Пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 05.11.2014 року № 28-1501-14-00208.

Згідно рахунку-фактури від 13.03.2015 року № АС-003398 вартість ремонту пошкодженого автомобіля „Suzuki, д.н. НОМЕР_4 склала 38 023 грн. 42 коп.

Як вбачається зі страхових акту від 19.03.2015 року № ПСКА-5016 та від 25.03.2015 року № ПСКА-5016/1 позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 35 063 грн. 42 коп. (32 162 грн. 25 коп. + 2 901 грн. 17 коп.)

Зазначені кошти в розмірі 30 500 грн. 84 коп. позивачем були виплачені, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 19.03.2015 року № 5502 (27 599 грн. 67 коп.) та від 27.03.2015 року № 6319 (2 901 грн. 17 коп.), а в частині 4 562 грн. 58 коп. були зараховані позивачем як несплачена частина страхового платежу.

Статтею 27 Закону України „Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом - автомобілем „ВАЗ-21110, д.н. НОМЕР_3, який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю „Suzuki, д.н. НОМЕР_4, керував ОСОБА_5.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля „ВАЗ-21110, д.н. НОМЕР_3 була застрахована в Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Княжа" (правонаступником якої є ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Групп"), про що було укладено договір (поліс) № АІ/7556342 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля „ВАЗ-21110, д.н. НОМЕР_3, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 12 482 грн. 32 коп. (4 562 грн. 58 коп. (несплачена частина страхового платежу) плюс 30 500 грн. 84 коп. (розмір виплаченого страхового відшкодування) мінус 0 грн. (франшиза складає 0% по полісу АІ/7556342) мінус 22 581 грн. 10 коп. (часткової сплати)).

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що відповідно до ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" витрати мали б відшкодовуватися з урахуванням зносу. За розрахунками відповідача матеріальний збиток мав складати 22 581 грн. 10 коп.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає такі посилання відповідача безпідставними, оскільки відповідно до умов п. 11.3 договору добровільного страхування наземного транспорту від 05.11.2014 року № 28-1501-14-00208 виплата страхового відшкодування мала здійснюватися без урахування експлуатаційного зносу.

Згідно з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається доказів визнання недійсним вказаного договору страхування повністю, або окремих його пунктів, зокрема, в частині виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу.

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність виплати страхового відшкодування позивачем страхувальнику без урахування фізичного зносу, оскільки така виплата є прямим обов'язком позивача згідно умов договору.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що основними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність.

Отже, стягнення в порядку регресу страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля в даному випадку є істотним обмеженням права добросовісного страховика (позивача) на відшкодування шкоди в межах фактичних затрат, передбаченого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України „Про страхування". Про таку правову позицію вказує Вищий господарський суд України у постановах від 15.01.2013 року по справі № 5011-45/7316-2012, від 19.08.2013 року по справі № 910/5734/13, від 28.10.2013 року по справі № 5011-37/5212-2012 та від 30.07.2015 року № 910/1692/15-г.

Наведеним спростовується помилкове твердження відповідача про неправомірність здійснення позивачем виплати страхового відшкодування в завищеному розмірі внаслідок неврахування фізичного зносу відповідних деталей, та необхідність обмеження розміру регресної відповідальності відповідача за вказаним страховим випадком лише сумою 22 581 грн. 10 коп., розрахованою відповідачем самостійно, з урахуванням фізичного зносу.

Крім того, ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на положення якої посилається відповідач, не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування транспортних засобів, а Закон України „Про страхування" відповідних застережень не містить. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.07.2013 року у справі № 910/9).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі № 910/25245/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 27.10.2015 року у справі № 910/25245/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/25245/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич