ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"08" грудня 2015 р. Справа № 918/129/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі № 918/129/15

за позовом (стягувач): Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача (боржник): Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення заборгованості в сумі 11 329 506 грн. 11 коп.

орган який виконує рішення суду: Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 14 січня 2015 року № 14-10;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 19 березня 2015 року № 468.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", в якій просив суд стягнути 11 329 506 грн. 11 коп. заборгованості.

21 квітня 2015 року рішенням суду позов задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 468 206 грн. 92 коп. пені, 824 708 грн. 20 коп. 3 процента річних, 6 320 570 грн. 07 коп. інфляційних втрат, а також 55 560 грн. 54 коп. судового збору.

6 травня 2015 року на виконання рішення суду від 21 квітня 2015 року видано відповідний наказ.

25 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник відповідача (боржника) подав заяву, в якій просить суд визнати наказ господарського суду Рівненської області від 6 травня 2013 року № 918/129/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1 468 206 грн. 92 коп. пені, 824 708 грн. 20 коп. 3 процента річних, 6 320 570 грн. 07 коп. інфляційних втрат.

30 листопада 2015 року ухвалою суду прийнято до розгляду заяву відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (надалі - заява), її розгляд призначено на 8 грудня 2015 року у судовому засіданні.

7 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав заперечення на заяву, в яких просив суд відмовити боржнику у задоволенні заяви про визнання наказу від 6 травня 2015 року таким, що не підлягає виконанню.

7 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник ВДВС подав супровідний лист в додатках до якого долучив частину документів, які витребовувалися ухвалою суду від 30 листопада 2015 року.

У судовому засіданні уповноважений представник позивача заперечив проти задоволення заяви, наполягав на її безпідставності, в свою чергу уповноважений представник відповідача (заявника) підтримав заяву в повному обсязі просив суд задовольнити її.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Частинами 2 - 5 статті 117 ГПК України визначено підстави подання та загальний порядок розгляду господарським судом заяв стягувачів або боржників про виправлення помилки, допущеної при оформленні або видачі наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за наказом.

Суд зазначає, що однією з підстав для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, є відсутність обов`язку боржника за наказом повністю чи частково у зв`язку з його припиненням іншою особою або з інших причин.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображенні в пункті 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 № 9, яким роз'яснено, що частина 4 статті 117 ГПК України містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами боржників: якщо його видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

У відповідності до абзацу 1 частини 13 статті 18 ОСОБА_3 України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції ОСОБА_3 України від 14 травня 2015 року № 423-VIII, надалі - закон) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності ОСОБА_3 України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Згідно абзацу 2 частини 13 статті 18 закону ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності ОСОБА_3 України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності ОСОБА_3 України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Абзацами 3, 4, 5 частини 13 статті 18 закону визначено, що зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини. У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін. Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що предметом регулювання у зазначеній вище статті є заборгованість, що залишилась непогашеною на день набрання чинності ОСОБА_3 України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", а саме 6 червня 2015 року, за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року та за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду).

Як встановлено рішенням господарського суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року у справі № 918/129/15 заборгованість відповідача перед позивачем виникла за невиконання умов Договору купівлі-продажу природного газу № 13/3183-ТЕ-28 від 28 грудня 2012 року, укладеного між сторонами, за період січень - грудень 2013 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконав, проте, допустив прострочення платежів.

Однак, станом на момент розгляду судом справи № 918/129/15 заборгованості відповідача перед позивачем за спожитий газ за 2013 рік вже не було, предметом спору у даній справі були нараховані позивачем для відповідача штрафні санкції, інфляційні втрати та 3 % річних через прострочення платежів.

Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: договором про організацію взаєморозрахунків від 16 жовтня 2014 року № 826/30 (а.с. 114 -117); спільне протокольними рішеннями від 19 червня 2014 року та від 15 липня 2014 року (а.с. 118 - 123); платіжним дорученням від 27 жовтня 2014 року № 12 на суму 48 944 387 грн. 26 коп. (а.с. 125).

Судом встановлено, що відповідачем була погашена основна сума боргу 27 жовтня 2014 року, що стверджується матеріалами даної справи.

Також, факт погашення заборгованості у 2014 році підтвердили уповноважені представники позивача та відповідача в судовому засіданні 8 грудня 2015 року.

ОСОБА_3 України "Про засади функціонування ринку природного газу" стосується реструктуризації заборгованості за спожитий у 2014 році природний газ і визначає умови, за якою здійснюється ця реструктуризація. При цьому списання пені, штрафних та фінансових санкцій має місце у випадку виконання вимог цієї частини статті.

Як вбачається зі змісту даної статті списання пені, штрафних та фінансових санкцій є правом теплогенеруючих та/або теплопостачальних організації, проте реалізація такого права знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку від виконання такими організаціями необхідних передумов.

Однією з таких вимог є існування заборгованості на момент набрання чинності закону (6 червня 2015 року) і погашення такої заборгованості у період дії закону.

Однак, як було встановлено вище, заборгованість за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року була відповідачем погашена станом до 6 червня 2015 року, що виводить сторін за межі можливості списання штрафних санкцій.

З огляду на викладене, дія ОСОБА_3 України від 14 травня 2015 № 423-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" не розповсюджується на спірні правовідносини в контексті визнання наказу від 6 травня 2015 року таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статтей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сими.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання наказу господарського суду Рівненської області від 6 травня 2015 року у справі № 918/129/15 таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 86, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання наказу господарського суду Рівненської області від 6 травня 2015 року у справі № 918/129/15 таким, що не підлягає виконанню.

2. Ухвалу направити сторонам по справі.

Суддя Торчинюк В.Г.