ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокуСправа № 912/3046/15
Господарський суд Кіровоградської області колегією у складі: головуючого судді Шевчук О.Б., суддів Вавренюк Л.С. та Змеула О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/3046/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів", Кіровоградська область, м. Олександрія

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Кіровоградська область, м. Олександрія

про визнання договору недійсним

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Закритого акціонерного товариства "Фабрика діаграмних паперів", Російська Федерація, Бєлгородська область, м. Бєлгород,

до відповідачів:

І - Публічного акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів", Кіровоградська область, м. Олександрія,

ІІ - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Кіровоградська область, м. Олександрія

про визнання договору недійсним

за участю представників:

від позивача - Вацков М.Г., договір про надання правової допомоги № 07-г від 03.04.2015; Максимчук В.Д., довіреність № 02-47 від 18.08.2015 та Ісмайлов Р.Н., довіреність № 02-18 від 26.02.2015;

від відповідача - ОСОБА_1 (особисто) та ОСОБА_5, довіреність № 2557 від 01.09.2015,

від третьої особи - Вацков М.Г., договір про надання правової допомоги № 08-г від 03.09.2015, ордер ОД № 176838.

Публічне акціонерне товариство "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" звернулося до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі - продажу будівлі гуртожитку Відкритого акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" від 19.02.2003, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі "ПАРТНЕР" за № 1127.

Ухвалою від 05.08.2015 господарський суд порушив провадження у даній справі, призначив справу до розгляду у судовому засіданні на 20.08.2015.

Ухвалою від 20.08.2015 розгляд справи відкладено до 10.09.2015.

10.09.2015 до господарського суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Закритого акціонерного товариства "Фабрика діаграмних паперів" до відповідача І - Публічного акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" та відповідача ІІ - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання договору, який є предметом спору, недійсним.

Ухвалою від 10.09.2015 господарський суд прийняв позовну заяву Закритого акціонерного товариства "Фабрика діаграмних паперів" до розгляду, продовжив строк розгляду спору у справі на 15 днів, відклав розгляд справи до 13.10.2015 та витребував від учасників судового процесу необхідні докази.

12.10.2015 позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої останній просить:

- визнати недійсним договір купівлі - продажу будівлі гуртожитку Відкритого акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" від 19.02.2013 року, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі "ПАРТНЕР" за № 1127;

- застосувати наслідки недійсності договору купівлі - продажу будівлі гуртожитку Відкритого акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" від 19.02.2013 року, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі "ПАРТНЕР" за № 1127, шляхом зобов'язання сторін повернути одна одній в натурі все, що було отримано на виконання договору.

При розгляді цієї заяви господарським судом враховано, зокрема, положення постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 з подальшими змінами, в пункті 3.11. якої зазначено, що статтею 22 ГПК України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, об'єднання позовних вимог, зміну предмета або підстав позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

В своїй заяві про зміну позовних вимог позивач доповнив позовну заяву новою вимогою - застосувати наслідки недійсності договору купівлі - продажу будівлі гуртожитку Відкритого акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" від 19.02.2013 року зареєстрованого на Універсальній товарній біржі "ПАРТНЕР" за № 1127, шляхом зобов'язання сторін повернути одна одній в натурі все, що було отримано на виконання договору, що не передбачено і суперечить статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Тому господарський суд не прийняв до розгляду заяву позивача з вимогою про застосування наслідків недійсності договору купівлі - продажу будівлі гуртожитку Відкритого акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" від 19.02.2013 року зареєстрованого на Універсальній товарній біржі "ПАРТНЕР" за №1127, шляхом зобов'язання сторін повернути одна одній в натурі все, що було отримано на виконання договору та продовжив розгляд первісно заявлених позовних вимог, про що зазначив в ухвалі від 16.10.2015.

Цією ж ухвалою господарський суд, враховуючи складність справи №912/3046/15, продовжив її розгляд колегією у складі трьох суддів під головуванням судді Шевчук О.Б.

16.10.2015 автоматизованою системою призначена судова колегія у складі трьох суддів, а саме: головуючий суддя Шевчук О.Б., судді Вавренюк Л.С. та Змеул О.А.

Ухвалою від 16.10.2015 господарський суд у складі головуючого судді Шевчук О.Б., суддів Вавренюк Л.С. та Змеула О.А. прийняв справу № 912/3046/15 до свого провадження, справу призначив до розгляду в судовому засіданні на 03.11.2015.

Ухвалою від 03.11.2015 розгляд справи відкладався до 04.12.2015, а у судовому засіданні 04.12.2015 оголошена перерва до 16.12.2015 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Основною підставою для визнання недійсним спірного договору позивач зазначає те, що договiр, який було укладено на Унiверсальнiй товарнiй бiржi "ПАРТНЕР" і вiдповiдно до вимог Закону України "Про товарну бiржу" зареєстровано в Журналі реєстрації бiржових угод з нерухомiстю пiд номером 1127 не було посвiдчено нотарiально, як того вимагало на той момент дiюче законодавство, а саме стаття 227 Цивiльного кодексу УРСР 1963 року, в якiй зазначалось, що договiр купiвлi - продажу жилого будинку повинен бути нотарiально посвiдчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. А недодержання цієї вимоги тягне за собою недiйснiсть договору.

Аналогічні підстави для визнання недійсним спірного договору в своїй позовній заяві зазначає третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, а саме: Закрите акціонерне товариство "Фабрика діаграмних паперів".

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" (надалі - ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів") та позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Фабрика діаграмних паперів" (надалі - ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів") не визнала, просить в їх задоволенні відмовити. Крім того, у своєму відзиві на позов ФОП ОСОБА_1 виклала заяву про застосування до правовідносин, які виникли між сторонами щодо купівлі-продажу нерухомого майна, позовної давності.

ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" в повному обсязі підтримало позовні вимоги ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів" та повністю погодилося з усіма доводами, наведеними в позовній заяві третьої особи.

При цьому, як ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" так і ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів" в своїх поясненнях зазначили про те, що позовна давність для звернення з позовом про визнання спірного договору недійсним ними не пропущена.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем 05.02.2003, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (т.1, а.с.79).

19.02.2003 на Унiверсальнiй товарнiй бiржi "ПАРТНЕР" між Вiдкритим акцiонерним товариством "Олександрійська фабрика діаграмних паперів", яке перейменоване в Публічне акціонерне товариство "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" (продавець), та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договiр купівлі-продажу нерухомого майна (надалi - Договiр, т.1, а.с.25). Предметом цього Договору стала будiвля гуртожитку в будинку АДРЕСА_1 яка розташована на земельнiй дiлянцi площею 4338,2 кв.м.

Відповідно до пункту 3 Договору вказана будівля гуртожитку належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Олександрійської міської ради від 31.01.2003 року на підставі рішення Олександрійської міської ради №58 від 30.01.2003 року та зареєстрованого Олександрійським бюро технічної інвентаризації 31.01.2003 року за реєстровим №103.

Згідно пункту 5 Договору продаж зазначеної будівлі гуртожитку вчинено за 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень, які покупець передав продавцю повністю до підписання цього договору.

Від імені ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" Договір підписано брокером брокерської контори ТОВ фірми "ІНКОПМАРК" Дробот Іриною Михайлівною, яка діяла за згодою та за дорученням ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" в особі Павленкова Юрія Олексійовича, що діяв на підставі доручення за №1/2003 від 14.02.2003. Повноваження Павленкова Ю.А та Дробот І.М. підтверджені відповідно копією довіреності №1 від 14.02.2003 (т.1, а.с.227) та копією договору доручення №1127 від 19.02.2003 (т.1, а.с.228).

Від імені ОСОБА_1 Договір підписано брокером брокерської контори ТОВ фірми "ІНКОПМАРК" Писаренко Іриною Володимирівною, яка діяла на підставі договору доручення №1127 від 19.02.2003 (т.1, а.с.231).

Викладеним спростовуються доводи позивача щодо неповноважності осіб, які підписали спірний Договір.

На підставі статті 15 Закону України "Про товарну біржу" Договір зареєстровано на Унiверсальнiй товарнiй бiржi "ПАРТНЕР" за реєстраційним номером 1127.

Господарський суд враховує положення частини 1 статті 202 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до положень статті 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного Кодексу України.

Приписами частин 1, 4 статті 203 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" посилається на те, що при укладенні Договору було занижено балансову вартість спiрної будівлі; на момент укладення Договору будівля гуртожитку була внесена до статутного фонду іншої юридичної особи - Дочiрнього підприємства "Готель "Дружба".

Однак, діючим законодавством не встановлено обов'язковість проведення незалежної оцінки майна зі складанням Звіту про незалежну оцінку для вчинення угод купівлі-продажу основних засобів , що належать на праві власності акціонерному товариству.

Як вбачається із матеріалів справи, Договір укладено відповідно до рішення Правління Вiдкритого акцiонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" про продаж належного товариству нежитлового приміщення гуртожитку готельного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (протокол №1 засідання Правління ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" від 09.01.2003, т.1, а.с.24). Пунктом 1.2. цього рішення встановлено продажну вартість приміщення в розмірі 117000,00 грн, в т.ч. ПДВ та уповноважено Павленкова Ю.О. підписати договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна (пункт 1.5.).

Зазначене рішення (протокол №1 засідання Правління ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" від 09.01.2003) прийняте в межах повноважень Правління ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів", передбачених підпунктами 9.3.1., 9.3.2. пункту 9.3. статуту позивача, зареєстрованого розпорядженням Олександрійського міського голови №48-р від 06.04.2001 (а.с.148-165).

До того ж, в пункті 4 Договору зазначено, що відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданій Олександрійським БТІ 31 січня 2003 року за реєстровим №294, вартість вказаної будівлі гуртожитку, що продається, становить 9257,70 гривень.

Видане виконкомом Олександрійської міської ради 31.01.2003 свідоцтво про право власності (т.1, а.с.229) підтверджує право колективної власності ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" на будівлю гуртожитку, розташовану по АДРЕСА_1

При цьому, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що внесення цієї будівлі до статутного фонду Дочiрнього підприємства "Готель "Дружба" призвело до припинення права власності ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" на цей об'єкт нерухомості.

Основною підставою для визнання спірного Договору недійсним позивач зазначає недодержання сторонами в момент його укладення обов'язкової нотаріальної форми.

Господарський суд враховує, що спірний Договір укладено на Унiверсальнiй товарнiй бiржi "ПАРТНЕР", враховуючи положення Закону України "Про товарну біржу" (тут і надалі - в редакції, яка діяла на момент укладення спірного Договору), статтею 1 якого встановлено, що товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій.

Відповідно до частин 2, 4, 5 статті 15 цього Закону угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Поряд з цим, частиною 1 статті 227 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення спірного Договору, встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Виходячи з положень статті 4 Житлового кодексу УРСР (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях. Жилі будинки і жилі приміщення в інших будинках, що належать державі, становлять державний житловий фонд.

Пунктом 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнанні для цієї мети жилі будинки.

Господарський суд враховує, що Відкрите акціонерне товариство Олександрійська фабрика діаграмних паперів" засновано відповідно до наказу Державного комітету України у справах видавництв, поліграфії та книгорозповсюдження шляхом перетворення державного підприємства Олександрійської фабрики діаграмних паперів у відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію державних підприємств" від 15 червня 1993 року №210/93 (пункт 1.1. статуту, зареєстрованого розпорядженням виконкому Олександрійської міської ради №191/2-р від 21.07.1994).

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції, що діяла на момент корпоратизації позивача) встановлено, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належить майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до частини 2 статті 3 цього Закону його дія не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Пунктом 42, діючої на момент приватизації, Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 717 від 08.09.1993 визначено, що вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується, зокрема, на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також вартість об'єктів, що не підлягають приватизації.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 1, частини 2 статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, чинній на момент приватизації позивача) до державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України, відносився житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні держаних підприємств, крім кімнат в гуртожитках; квартир (будинків), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартир (кімнат, будинків), віднесених у встановленому порядку до числа службових, тощо.

Досліджуючи Акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Олександрійської фабрики діаграмних паперів ( т.2, а.с. 223-225) та інші матеріали справи, господарський суд прийшов до висновку, що будiвля гуртожитку в будинку АДРЕСА_1 приватизована у складі цілісного майнового комплексу та була частиною статутного фонду господарського товариства - ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів".

При цьому, господарський суд враховує, що позивачем не доведено, що спірний гуртожиток було приватизовано саме як об'єкт житлового фонду, і що даний гуртожиток зберіг своє цільове призначення як об'єкт житлового фонду на момент його відчуження.

Натомість матеріали справи свідчать про те, що позивачем будівля гуртожитку була реалізована як нежитлове приміщення гуртожитку готельного типу.

За твердженням відповідача будівля гуртожитку була внесена до статутного фонду Дочiрнього підприємства "Готель "Дружба" та використовувалась цим підприємством для проведення готельного обслуговування населення, надання в оренду приміщень.

Викладене не спростовано позивачем.

Із матеріалів справи вбачається, що після придбання ОСОБА_1, будiвлі гуртожитку в будинку АДРЕСА_1 остання як суб'єкт підприємницької діяльності продовжує використовувати дане приміщення в господарських цілях для надання в оренду й експлуатацію цього нерухомого майна відповідно видів діяльності, якими займається відповідач, що зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, господарський суд прийшов до висновку, що спірний Договір укладений позивачем із фізичною особою ОСОБА_1, яка на момент вчинення цього правочину мала статус суб'єкта підприємницької діяльності та відповідно, укладаючи цей договір, придбавала будівлю гуртожитку не з метою її подальшого використання як житловий будинок для власного проживання та проживання членів свої родини, а для використання у власній господарській діяльності як майно комерційного приучення, тобто з метою отримання прибутку.

З огляду на викладене спірний Договір не підлягав нотаріальному посвідченню в порядку, визначеному статтею 227 Цивільного кодексу УРСР, а тому підстави для визнання його недійсним у господарського суду відсутні.

Розглядаючи питання про застосування позовної давності, господарський суд враховує наступне.

Відповідно до положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Отже за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Згідно з положеннями частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На застосуванні позовної давності наполягає ФОП ОСОБА_1

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013).

Враховуються також вимоги пункту 2.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 з подальшими змінами, в якому йдеться про наступне: "Щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України, з урахуванням водночас наведеного в підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 № 4176-VI). Для окремих видів вимог законом встановлюється й спеціальна позовна давність, наприклад, статтею 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Зокрема, за позовами про застосування наслідків нікчемного правочину (повернення коштів, іншого майна тощо) позовна давність починається не від дня вчинення такого правочину, а від дня, коли почалося його виконання.

Необхідно мати на увазі також припис пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за змістом якого до позовів про визнання оспорюваного правочину недійсним, а також про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину правила ЦК України про позовну давність застосовуються за умови, коли право на подання відповідного позову виникло після 1 січня 2004 року; до позовів же, право на подання яких виникло до зазначеної дати, застосовується попереднє законодавство про позовну давність, тобто відповідні норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року."

ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" оспорює в господарському суді договір купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено між позивачем та відповідачем 19.02.2003.

Таким чином, позивачу було відомо про укладення спірного Договору 19.02.2003 і саме з цієї дати обчислюється загальний трирічний строк, в межах якого позивач мав право звернутись з позовом про визнання його недійсним (статті 71, 76 ЦК УРСР).

У зв'язку з наведеним господарський суд не бере до уваги доводи представників ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" про те, що позовна давність не пропущена, оскільки було змінено керівництво товариства і новий керівник дізнався про порушене право очолюваної ним юридичної особи лише з часу свого призначення (обрання). При цьому, господарський суд враховує, що позовна вимога заявляється про захист прав саме юридичної особи, а не прав її керівника.

Така позиція викладена в пункті 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013.

З огляду на викладене та враховуючи положення статей 71, 76 ЦК УРСР, статті 257 Цивільного кодексу України позовна давність для пред'явлення позову про визнання недійсним спірного Договору позивачем пропущена.

Доказів поважності причин пропущення позовної давності ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" не надало.

Однак, за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Але при вирішенні даного спору господарський суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено порушення його права, за захистом якого він звернувся до суду.

З огляду на викладене в задоволенні позову слід відмовити з підстав його необґрунтованості, а не з підстав спливу позовної давності.

Розглядаючи позов ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів", господарський суд враховує положення пункту 2.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 із подальшими змінами, яким передбачено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Господарський суд враховує, що третя особа - ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів", не є стороною спірного правочину. В своїй позовній заяві основною підставою визнання недійсним спірного Договору третя особа, як і позивач, зазначає недодержання сторонами при його укладенні вимог закону про його нотарiальне посвiдчення.

При цьому, обґрунтовуючи своє право на звернення до господарського суду третя особа посилається на те, що даними Реєстру власникiв iменних цiнних паперiв ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" станом на 18 грудня 2013 ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів" є основним акцiонером цього товариства.

Поряд з цим, в якостi пiдстав для визнання недiйсним договору купiвлi - продажу нерухомого майна вiд 19.02.2003 ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів" наводить такі доводи як заниження балансової вартості спiрної будiвлi, продаж будiвлi гуртожитку за цiною, яка не відповідає ринковiй, укладення договору купiвлi - продажу вiд імені юридичної особи продавця, що на момент вчинення спiрного договору вніс будiвлю гуртожитку до статутного фонду іншої юридичної особи - Дочiрнього підприємства "Готель "Дружба", зазначаючи таким чином, що внаслiдок вчинення спірного правочину порушуються права та охоронюванi законом iнтереси саме господарського товариства - Публiчного акцiонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів", як правонаступника майнових прав та обов'язкiв Вiдкритого акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів".

Господарський суд враховує вимоги пункту 51 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008, відповідно до якого законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Оскільки позов ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів" про визнання недiйсним спірного Договору пред'явлено на захист прав та охоронюваних законом інтересів ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів", такий позов не може бути задоволено господарським судом.

Враховуються також положення пункту 2 цієї постанови, абзацом 2 якого встановлено, що при визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 2, частини 1 статті 4, частини 1 статті 20 Закону України "Про акціонерні товариства" корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами. Акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства. Акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства.

За змістом частин 1, 2 статтi 25 цього Закону кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на:

1) участь в управлінні акціонерним товариством;

2) отримання дивідендів;

3) отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства;

4) отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із копiй Реєстрів власникiв iменних цiнних паперiв ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" станом на 06.11.2013, 18.12.2013 та 17.04.2015, ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів" набуло право власностi на простi iменнi акції ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" у груднi 2013 року, тому саме з цього часу третя особа набула корпоративнi права акцiонера щодо цього акцiонерного товариства, до складу яких входять право на управлiння ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів", право на отримання дивiдендiв, право на отримання у разi лiквiдацiї товариства частини його майна або вартості частини майна товариства, право на отримання інформації про господарську дiяльнiсть ПАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" , тощо.

Спірний же Договір укладений між позивачем та відповідачем 19.02.2003, тобто у той час, коли ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів" ще не мало права власностi на будь - яку кiлькiсть простих iменних акцiй ВАТ "Олександрійська фабрика діаграмних паперів", яка виступала продавцем будiвлi гуртожитку по АДРЕСА_1 , та вiдповiдно не мало жодних корпоративних прав, тобто сукупностi майнових i немайнових прав акціонера, якi б могли бути порушенi внаслiдок вчинення спірного правочину.

Таким чином, третьою особою не доведено порушення корпоративних прав ЗАТ "Фабрика діаграмних паперів" укладенням спірного договору, а тому позовні вимоги цієї особи про визнання недiйсним договору купiвлi - продажу нерухомого майна вiд 19.02.2003 не підлягають задоволенню господарським судом.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по позову Публічного акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" покладаються на позивача, витрати по сплаті судового збору по позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору покладаються на Закрите акціонерне товариство "Фабрика діаграмних паперів".

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Олександрійська фабрика діаграмних паперів" відмовити в повному обсязі.

В задоволенні позову Закритого акціонерного товариства "Фабрика діаграмних паперів" відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 21.12.2015.

Головуючий суддя О.Б. Шевчук

Суддя Л.С. Вавренюк

Суддя О.А. Змеул