ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2015 р.Справа № 924/1707/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Крамар С.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО", м. Волочиськ, Хмельницька область

до Приватного підприємства "Кам'янобрідське", с. Кам'яний Брід Коростишівського району Житомирської області

до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці", с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області

про стягнення солідарно 22180,92грн., з них 7476,53грн. - основного боргу, 3503,09грн. - пені, 2968,35грн. - штрафу, 2694,94грн. - 36% річних та 5538,01грн. - курсової різниці

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник згідно довіреності від 01.06.2015р.;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністью "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" м. Волочиськ просить суд, з врахуванням зменшення позовних вимог, стягнути солідарно з відповідачів - Приватного підприємства "Кам'янобрідське", с. Кам'яний Брід Коростишівського району Житомирської області та Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" с. Шпичинці суми боргу за договором поставки №84-04/14ЖТ від 14.04.2014р. у розмірі: 22180,92грн., з них 7476,53грн. - основного боргу, 3503,09грн. - пені, 2968,35грн. - штрафу, 2694,94грн. - 36% річних та 5538,01грн. - курсової різниці.

Позивач в судовому засіданні підтримує позовні вимоги та просить суд позов задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. На адресу суду 07.12.2015р. надіслав відзив на позовну заяву, згідно якого вказав на необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування суперечить вимогам законодавства. Просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Відповідач 2 для участі у судове засідання не з'явився, повноважних представників не направив. Проте, на адресу суду 03.11.2015р. надіслав відзив, згідно якого повідомив, що між ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (кредитор) та ВСК "Шпичинці" (поручитель) 15.04.2014р. було укладено договір поруки №84-04/14 ЖТ, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань відповідача 1, що виникли з договору поставки №84-04/14ЖТ від 14.04.2014р., а саме: здійснити оплату за поставлений товар (засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива) в обсязі та на умовах договору поставки, а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених договором. Поручитель та відповідач 1 несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання відповідачем 1 забезпеченого зобов'язання. Зазначив, що у разі порушення зобов'язання відповідачем 1, позивач має право на власний вибір направити поручителю письмову вимогу виконати зобов'язання (або певну його частину) або пред'явити до поручителя позов. Вказав, що договір поруки №84-04/14 ЖТ від 15.04.2014р. на момент розгляду справи в суді є дійсним. Усі умови даного договору поставки з подальшими змінами та доповненнями, відповідачу 2 відомі. Звертає увагу, що ВСК "Шпичинці" через складний фінансовий стан на сьогоднішній день не спроможне перерахувати ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" грошові кошти в сумі 24797,39 грн. (нараховані штрафні санкції, курсова різниця), які заборгувало ПП "Кам`янобрідське". Позовні вимоги ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" по справі №924/1707/15 ВСК "Шпичинці" визнає в повному обсязі та не заперечує щодо солідарно стягнення грошових коштів з ПП "Кам`янобрідське" та ВСК "Шпичинці". Просить суд розгляд справи проводити без участі представника ВСК "Шпичинці".

З огляду на викладене, оскільки неявка сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважає за можливе згідно ст. 75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач 1 - Приватне підприємство "Кам'янобрідське", зареєстрований як юридична особа за адресою: 12511, Житомирська обл., Коростишівський район, село Кам`яний Брід, ідентифікаційний код 30586510.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач 2 - Виробничий сільськогосподарський кооператив "Шпичинці", зареєстрований як юридична особа за адресою: 31322, Хмельницька обл., Хмельницький район, село Шпичинці, ідентифікаційний код 03788721.

14.04.2014р. між ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (постачальник) та ПП "Кам`янобрідське" (покупець) укладено договір поставки №84-04/14ЖТ, згідно якого в строки, визначені договором, постачальник зобовязується передати у власність покупця засоби захисту рослин, біопрепарати, регулятори росту рослин та/або мікродобрива (надалі товар), а покупець зобовязується прийняти і оплатити його вартість (п.1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору встановлено, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невідємними частинами договору.

Відповідно до п.2.1. договору ціна товару вираховується, як сума вартостей усіх партій товару (згідно відповідних специфікацій), переданих постачальником у власність покупцю.

Згідно п. 2.2. договору, покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

Сторони встановили, що протягом строку дії договору, грошові зобовязання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація), на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на банківський день, який передує фактичній оплаті покупцем ціни товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на банківський день, який передує фактичній оплаті покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання специфікації, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідної специфікації. (п.2.3 договору).

Відповідно до п.п.3.1.1 та 3.1.3. договору постачальник зобовязаний поставити товар відповідної якості, згідно умов даного договору та передавати товар покупцеві із дотриманням термінів поставки, вказаних у додатках, та в місцях, визначених в графі "ОСОБА_2 поставки" цих же додатків. Якщо інше не буде визначено в додатку, базис поставки товару - ЕХW (Інкотермс-2010) склад постачальника (Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Котовського, 7).

Покупець зобов'язаний оплатити вартість товару в термін(и), вказані в додатках (специфікаціях), враховуючи при цьому умови п. 2.3 та п. 2.8 цього договору. При перерахуванні коштів обов'язково вказувати в платіжному документі номер та дату укладення цього договору. У випадку відсутності в платіжному документі цих реквізитів, постачальник самостійно визначає час порядок та напрями зарахування отриманих сум в погашення будь-яких існуючих зобов'язань покупця перед постачальником (п.3.2.2. договору).

Згідно п.3.2.6 договору поставки виконання обовязку покупця з оплатити товару може забезпечуватись договорами застави, договорами поруки, іншими видами забезпечення виконання зобовязань.

Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника. Покупець зобов'язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і, у випадку їх виявлення, негайно, до закінчення приймання письмово заявити постачальнику про виявлені недоліки. При відсутності такої заяви у вказаний термін товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості. Товар вважається відвантаженим постачальником і прийнятим покупцем: по кількості - відповідно до кількості одиниць виміру, вказаній в накладній ( видатковій, товарній, товарно-транспортній); по якості - відповідно до якості вказаній в сертифікаті якості підприємства-виробника. (п.п. 4.1, 4.2. договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та припиняється належним виконанням всіх умов даного договору сторонами (п.5.1).

Пунктом 7.2.1 договору сторони встановили, що покупець несе відповідальність за затримку з оплатою постачальнику за поставлений товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Згідно п.7.2.3 договору, сторони передбачили, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання покупець повинен сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

Сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обов'язків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє винну сторону від виконання: своїх обов'язків за даним договором. (п.п.7.3 договору).

Пунктом 7.4 договору передбачено, що строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим договором не обмежується строком, встановленим ч. 6 ст. 232 ГК України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань за цим договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов'язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Кредитор за зобов'язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Сторони дійшли згоди, що за прострочення виконання зобов'язання за даним договором строк позовної давності припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинно було бути виконане.

Договір підписаний сторонами та скріплений відбитками їх печаток.

14.05.2014р. між сторонами ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (постачальник) та ПП "Кам`янобрідське" (покупець) укладено додаткову угоду №1/1 до договору поставки №84-04/14ЖТ від 14.04.2014р.

Згідно п.1 додаткової угоди, п.2.3. договору поставки викладено в новій редакції: грошові зобовязання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях (п. 2.3.1.). Постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація), на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на дату формування видаткової накладної. Однак, сторони погодили, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання специфікації, в цьому випадку вартість товару визначається за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідної специфікації (п.2.3.2.). Сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної (п. 2.3.3.).

Додаткова угода підписана та скріплена печатками сторін.

Невідємною частиною договору поставки №84-04/14ЖТ від 14.04.2014р. (як зазначено в п.1.2 цього договору) є додаток №1 від 15.04.2014р. до договору в якому визначено, найменування, кількість, ціна, вартість та терміни поставки товару, еквівалент в доларах США, а також календарні графіки платежів з зазначенням кінцевих термінів оплати. Згідно вищезазначеного додатку вартість поставленого товару становить 14841,84грн. еквівалент 1107,60долар США у т.ч. ПДВ: 2473,64грн. еквівалент 184,60долар США.

Календарний графік платежів:

1) суму 2968,37грн. еквівалент 221,52долар США, що складає 20% вартості товару оплатити до 18.04.2014р.;

2) суму 4452,55грн. еквівалент 332,28долар США, що складає 30% вартості товару оплатити до 01.10.2014р.;

3) суму 4452,55грн. еквівалент 332,28долар США, що складає 30% вартості товару оплатити до 15.10.2014р.;

4) суму 2968,37грн. еквівалент 221,52долар США, що складає 20% вартості товару оплатити до 01.11.2014р.

Відповідно до видаткової накладної №763 від 15.04.2014р. позивач поставив відповідачу 1 - ПП "Кам'янобрідське" товар на загальну суму 14841,84грн. (розрахунковий курс долара США станом на 15.04.2014р. становить 13,40грн., розрахункова сума поставки становить 1107,6USD).

У видатковій накладній також зазначено інформацію, що оплата за товар здійснюється з врахуванням курсової різниці в порядку, встановленому п.2.3. договору поставки. Видаткова накладна підписана та скріплена печатками сторін.

Згідно наявної в матеріалах справи довіреності №12 від 15.04.2014р., товар було отримано представником ПП "Кам'янобрідське" ОСОБА_3

Відповідно до банківських виписок по рахунку ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" за 17.04.2014р. та 16.10.2014р.; платіжних доручень №21 від 17.04.2014р., №107 та №108 від 15.10.2014р., відповідач 1 провів оплату вартості товару на суму 7420,92грн., а саме: 17.04.2014р. - 2968,37грн.; 16.10.2014р. - 1700,00грн. та 2752,55грн., що з врахуванням наданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог в еквіваленті складає 553,79 дол.США.

Таким чином, згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачем 1 не оплачено гривневий еквівалент 553,81 дол.США, що відповідно до курсу продажу валют, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" станом на 20.10.2015р., складає 13014,54грн., що становить 7476,53грн.- основного боргу та 5538,01грн. курсової різниці.

15.04.2014р. між ВСК "Шпичинці" (надалі - поручитель) та ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (надалі - кредитор) та було укладено договір поруки №84-04/14ЖТ, згідно якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобовязань ПП "Кам'янобрідське" (надалі - боржник), що виникли з договору поставки №84-04/14ЖТ від 14.04.2014р., який був укладений між кредитором та боржником.

Пунктом 3.1. передбачено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобовязання. Поручитель порукою забезпечує виконання зобов'язань за основним договором в обсязі грошових стягнень відповідно до розділу 2 та розділу 7 основного договору (п.3.2. договору поруки).

У разі порушення зобовязання боржником, кредитор має право на власний вибір, направити поручителю письмову вимогу виконати зобовязання (або певну його частину) або предявити до поручителя позов. У разі невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором кредитор має право протягом трьох років звернутись до поручителя з вимогою про виконання таких зобовязань (п.п.4.1.2, 4.4.2 договору).

Згідно п.6.1 договору поруки останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення зобовязання за основним договором. Договір підписаний сторонами та скріплений відбитками їх печаток.

Оскільки заборгованість перед позивачем погашена не була, ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором поставки №84-04/14ЖТ від 14.04.2014р. із відповідачів 1 та 2 в солідарному порядку та, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути 22180,92грн., з яких 7476,53грн. - основного боргу, 3503,09грн. - пені, 2968,35грн. - штрафу, 2694,94грн. - 36% річних та 5538,01грн. - курсової різниці.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до норм ст. 509 ЦК України в силу зобовязання боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, тобто сплати боргу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За загальним правилом, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. ст. 538 , 692 ЦК України).

Відповідно до умов договору поставки №84-04/14ЖТ від 14.04.2014р., ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" було поставлено відповідачу 1 - ПП "Кам'янобрідське" товар на загальну суму 14841,84грн., а відповідачем 1 було отримано товар на загальну суму 14841,84грн., що підтверджується видатковою накладною та довіреністю, які додані до матеріалів справи.

Однак, відповідач 1, всупереч вимогам договору поставки, свої зобов'язання щодо оплати за отриманий товар виконав частково, сплативши 7420,92грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками та платіжними дорученнями.

Позивачем заявлено до стягнення з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог 7476,53грн. основного боргу. Проте, як вбачається з матеріалів справи, у відповідача 1 утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 7420,92грн. (14841,84грн. - 7420,92грн. = 7420,92грн.).

Доказів сплати даної заборгованості суду надано не було.

За цих обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 7420,92грн. В решті суми належить відмовити.

Що стосується нарахування пені та штрафу, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а відповідно частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення санкцій (штрафу і пені), судом враховується, що відповідальність покупця за затримку оплати постачальнику за поставлений товар у вигляді штрафу в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, передбачена п.7.2.1 договору поставки №84-04/14ЖТ від 14.04.2014р.

Щодо доводів відповідача 1, що одночасне стягнення пені та штрафу суперечить вимогам ст. 61 Конституції України, судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" застосування такого виду неустойки як штраф до грошового зобовязання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України). Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тобто, ст. 231 ГК України, сторонам надано не тільки право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу, а також передбачена можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань.

В інших випадках порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012р. у справі №06/5026/1052/2011, від 09.04.2012р. по справі №20/246-08, постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2015р. у справі №910/20969/14).

Таким чином, суд, перевіривши розрахунок пені та штрафу, наданий позивачем під час розгляду справи встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення суму пені у розмірі 3503,09грн. та штрафу у розмірі 2968,35грн.

Між тим, при стягненні штрафу враховується, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013р. №7-рп/2013).

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до аналізу даних норм, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Оцінивши в сукупності обставини справи та надані докази, приймаючи до уваги часткову сплату відповідачем1 заборгованості за отриманий товар, що значно перевищує заявлений у позовних вимогах основний борг, відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов'язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та курсової різниці, суд вважає за необхідне зменшити розмір штрафу та пені на 50%, тобто до 1484,18грн. та 1751,55грн. відповідно.

Щодо стягнення 36% річних, судом взято до уваги наступне:

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами у п. 7.2.3 договору встановлено річні у розмірі 36 %. Перевіривши розрахунок річних, суд прийшов до висновку, що 36% річних у сумі 2694,94грн. нараховані правомірно та підлягають стягненню.

Щодо стягнення курсової різниці, судом враховано.

Статтею 192 Цивільного кодексу України встановлено, що законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Положеннями ч. 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (ч.2 ст. 533 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, судом враховано, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Тобто, сторонам надано право визначати зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

Згідно п.2.3.3. договору поставки встановлено порядок обчислення суми коштів, яка підлягає сплаті за поставлений товар. При цьому елементом розрахунку є курс продажу іноземної валюти встановленого ПАТ "ОСОБА_2 банк Аваль" щодо її продажу на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини). Однак, ця умова не застосовується якщо курс продажу іноземної валюти встановленого ПАТ "ОСОБА_2 банк Аваль" на банківський день фактичної оплати менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку та заяви про зменшення позовних вимог позивач вказує, що відповідачем 1 не оплачено гривневий еквівалент 553,81 дол. США, що відповідно курсу продажу валют, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 банк Аваль" на 20.10.2015р. складає 13014,54грн. (553,81 дол. США х 23,50грн.), з них: 5538,01грн. - курсова різниця. При цьому, позивачем вказано, що на момент звернення до суду із позовною заявою відповідач 1 оплатив позивачу 7420,92грн., що, відповідно до п. 2.3.2. договору поставки, еквівалентно 553,79 дол.США, а саме: 17.04.2014р. - 2968,37грн. * 13,40грн. (курс згідно специфікації) = 221,52 дол.США; 16.10.2014р. - 1700 *13,40грн. (курс згідно специфікації) = 126,86дол.США; 16.10.2014р. - 2752,55грн.*13,40грн. (курс згідно специфікації) = 205,41дол.США.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу 1 товар на загальну суму еквівалентну 1107,60дол.США. За отриманий товар відповідач 1 оплату проводив, але з порушенням термінів платежів, визначених календарними графіками.

Станом на день подання позову відповідачем 1 оплачено 7420,92грн. основного боргу. Проте, згідно умов договору поставки в редакції додаткової угоди №1/1 від 14.05.2014р. (п.2.3.3.), це еквівалентно 553,80 дол.США, оскільки: 2968,37 грн. * 13,40грн. (курс згідно видаткової накладної) = 221,52 дол.США; 1700,00грн. * 13,40грн. (курс згідно видаткової накладної) = 126,87дол.США; 2752,55грн. * 13,40грн. (курс згідно видаткової накладної) = 205,41 дол.США. Тобто, на дату звернення із позовом до суду відповідачем не оплачено гривневий еквівалент 553,80дол.США.

Внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем 1 товару, виникла курсова різниця.

З огляду на вищевикладене, суд, здійснивши перерахунок курсової різниці, виходячи з вказаного позивачем розрахунку, приходить до висновку, що позивач в межах можливих нарахувань правомірно заявив до стягнення суму курсової різниці в розмірі 5538,01грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 5538,01грн. курсової різниці підлягає задоволенню.

Щодо солідарного стягнення суми боргу з обох відповідачів, судом враховується наступне:

За договором №84-04/14ЖТ від 15.04.2014р., відповідач-2 (поручитель) зобовязався відповідати перед кредитором (позивачем) за виконання відповідачем-1 зобов'язань, що виникли з договору поставки №84-04/14ЖТ від 15.04.2014р.

Частиною 1 ст.553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ч.1 ст.554 цього Кодексу, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Зазначене свідчить, що позивач правомірно звернувся з позовом про стягнення основного боргу, штрафу, пені, річних та курсової різниці до відповідача 1 та до відповідача 2, що відповідають як солідарні боржники.

Судом враховується п.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.12р. та ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню в частині солідарного стягнення з відповідачів 7420,92грн. - основного боргу, 1751,55грн. - пені, 1484,18грн. - штрафу, 2694,94грн. - 36% річних та 5538,01грн. - курсової різниці.

В решті суми позовних вимог про солідарне стягнення належить відмовити.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладається на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 44, 49, 82-84, ст.115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" м. Волочиськ, Хмельницька область до Приватного підприємства "Кам'янобрідське", с. Кам'яний Брід Коростишівського району Житомирської області до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці", с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області про стягнення солідарно 22180,92грн., з них 7476,53грн. - основного боргу, 3503,09грн. - пені, 2968,35грн. - штрафу, 2694,94грн. - 36% річних, 5538,01грн. - курсової різниці задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Кам'янобрідське", с. Кам'яний Брід Коростишівського району Житомирської області (12511, Житомирська область, Коростишівський район, с. Камяний Брід, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (31200, м. Волочиськ, Хмельницька область, вул. Котовського, 7, ) 7420,92грн. (сім тисяч чотириста двадцять гривень 92коп.) - основного боргу, 1751,55грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят одна гривня 55коп.) - пені, 1484,18грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири гривні 18коп.) - штрафу, 2694,94грн. - (дві тисячі шістсот дев`яносто чотири гривні 94коп.) 36% річних, 5538,01грн. (п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім гривень 01коп.) - курсової різниці.

Даний обов'язок є солідарним. Солідарний боржник - Виробничий сільськогосподарський кооператив "Шпичинці" (31322, с. Шпичинці, Хмельницький район, Хмельницька область, ).

Видати наказ.

Стягнути солідарно з Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" (31322, с. Шпичинці, Хмельницький район, Хмельницька область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (31200, м. Волочиськ, Хмельницька область, вул. Котовського, 7, ) 7420,92грн. (сім тисяч чотириста двадцять гривень 92коп.) - основного боргу, 1751,55грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят одна гривня 55коп.) - пені, 1484,18грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири гривні 18коп.) - штрафу, 2694,94грн. - (дві тисячі шістсот дев`яносто чотири гривні 94коп.) 36% річних, 5538,01грн. (п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім гривень 01коп.) - курсової різниці.

Даний обов'язок є солідарним. Солідарний боржник - Приватного підприємства "Кам'янобрідське", с. Кам'яний Брід Коростишівського району Житомирської області (12511, Житомирська область, Коростишівський район, с. Камяний Брід, ).

Видати наказ.

Стягнути із Приватного підприємства "Кам'янобрідське", с. Кам'яний Брід Коростишівського району Житомирської області (12511, Житомирська область, Коростишівський район, с. Камяний Брід, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (31200, м. Волочиськ, Хмельницька область, вул. Котовського, 7, ) 609,00 грн. (шістсот дев`ять 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути із Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" (31322, с. Шпичинці, Хмельницький район, Хмельницька область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (31200, м. Волочиськ, Хмельницька область, вул. Котовського, 7, ) 609,00 грн. (шістсот дев`ять 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті суми позовних вимог про солідарне стягнення належить відмовити.

Повне рішення складено 10.12.2015р.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 4 прим. надіслати: 1 - до справи; 2 - позивачу (31200, Хмельницька обл., м. Волочиськ, вул. Котовського, 7); 3 - відповідачу 1 - (12511, Житомирська обл., Коростишівський р-н, с. Кам'яний Брід)простим; 4 - відповідачу 2- (31322, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с. Шпичинці) простим.