РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015Справа №910/26317/15

За позовом Житомирського обласного фонду соціального захисту інвалідів

до Житомирської обласної ради

про поновлення права

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Іщенко М.А., Краснобока О.В.

від відповідача: Пасічник О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Житомирський обласний фонд соціального захисту інвалідів звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Житомирської обласної ради про поновлення Житомирському обласному фонду соціального захисту інвалідів права постійного користування та знаходження на балансі частини приміщень загальною площею 3 884,4кв./м. зі складом металів загальною площею 72 кв./м. за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, 38. Позовні вимоги обґрунтовані позбавленням позивача права знаходження на його балансі та в постійному користуванні спірних приміщень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 р. порушено провадження у справі № 910/26317/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.11.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що рішення Житомирської обласної ради № 746 від 26.07.2015 р. є чинним та, відповідно підлягає виконанню в силу приписів ст. 144 Конституції України.

Розгляд даної справи відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 02.02.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Житомирської обласної ради народних депутатів від 03.03.1995 р. «Про управління майном Житомирського обласного державного комунального підприємства заводу «Ремпобуттехніка» на баланс Житомирського обласного фонду соціального захисту інвалідів передано спеціалізований завод «Ремпобуттехніка».

Вищевказане майно фактично передано позивачу відповідно до акту передачі майна Житомирського обласного державного комунального підприємства заводу «Ремпобуттехніка» станом на 01.01.1995 р.

Рішенням Житомирської обласної ради від 26.03.2002 р. «Про внесення змін до рішення обласної ради «Про управління майном Житомирського обласного державного комунального підприємства заводу «Ремпобуттехніка» від 03.03.95» внесено зміни до вказаного рішення та визначено реорганізувати Державне комунальне підприємство завод «Ремпобуттехніка» у Комунальне підприємство «Спеціалізований завод Ремпобуттехніка» на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та вказано, що завод переданий на баланс Обласного фонду соціального захисту інвалідів спеціалізований завод «Ремпобуттехніка» у постійне користування.

Відповідно до рішення Житомирської обласної ради від 26.07.2005 р. № 746 „Про передачу на баланс комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області" вирішено припинити обласному Фонду соціального захисту інвалідів постійне користування частиною приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, 38, загальною площею 3 884, 4 кв.м., складом металів загальною площею 72 кв.м та передати їх на баланс Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради; рішення обласної ради від 03.03.1995 р. «Про управління майном Житомирського обласного державного комунального підприємства заводу «Ремпобуттехніка», від 26.03.2002 р. «Про внесення змін до рішення обласної ради «Про управління майном Житомирського обласного державного комунального підприємства заводу «Ремпобуттехніка» від 03.03.1995 р.» в частинах про передачу приміщення за адресою: вул. Домбровського, 38, м. Житомир, обласному Фонду соціального захисту інвалідів визнані такими, що втратили чинність та зазначено про виділення площі, необхідної Житомирському обласному Фонду соціального захисту інвалідів для здійснення його діяльності.

З метою виконання рішення Житомирської обласної ради від 26.07.2005 р. № 746 «Про передачу на баланс Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області» 23.04.2015 р. Комунальною установою по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради утворено комісію з приймання-передачі приміщень за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, 38, загальною площею 3 884,4 кв.м та 72 кв.м з балансу Житомирського обласного Фонду соціального захисту інвалідів на баланс Комунальної установи по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради про що 24.04.2015 р. складено відповідний акт приймання - передачі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що Житомирський обласний фонду соціального захисту інвалідів було позбавлено права знаходження на його балансі та в постійному користуванні по вул. Домбровського, 38, у місті Житомирі, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

При цьому, в обґрунтування заявлених вимог, Житомирський обласний фонд соціального захисту інвалідів посилається також на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2011 р. у справі № 2А-255/10, якою встановлено, що при прийнятті рішення від 26.07.2005 р. № 746 Житомирська обласна рада виступала як орган державної влади, який прийняв рішення публічно-правового характеру, що не відповідає нормам чинного законодавства і автоматично спонукає їх порушення, а саме указу Президента України № 1228 від 18.12.2007 р. „Про додаткові невідкладні заходи щодо створення сприятливих умов для життєдіяльності' осіб" з обмеженими фізичними можливостями" та розпорядження Кабінету Міністрів України № 1513 від 03.12.2008 р. „Про затвердження, плану невідкладних заходів щодо розв'язання проблем соціального захисту інвалідів та забезпечення захисту їх прав", однак у зв'язку з тим, що були порушені терміни позовної давності, позов було залишено без розгляду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Як встановлено судом, спірні приміщення по вул. Домбровського, 38, у місті Житомирі належать до комунальної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Житомирської області, управлянні якими здійснює Житомирська обласна рада.

Згідно положень ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципах: законності, гласності, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб: судового захисту прав місцевого самоврядування.

Згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення;

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 6 Конституції України органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Тож, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Тобто, за змістом наведених норм до компетенції господарського суду належить, зокрема, розгляд спорів про визнання недійсних актів суб'єктів господарювання, які відповідно до закону або їх установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

При цьому, обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб'єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

З вищенаведеного випливає, що до компетенції суду належить захист порушених прав у визначений законом спосіб та в межах визначеної законом компетенції.

Відтак, власником комунального майна є територіальна громада відповідної адміністративно-територіальної одиниці та розпорядження таким майном належить до компетенції органу місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідного рішення на його пленарному засіданні, в той час як суд не наділений повноваженнями підміняти орган державної влади або місцевого самоврядування у суспільних відносинах та розпоряджатись відповідним майном.

Водночас, до компетенції суду належить саме дослідження дотримання/недотримання відповідним органом вимог чинного законодавства та визначених законом повноважень щодо розпорядження таким майном, в той час як компетенція суду не поширюється на розпорядження ним.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Здійснивши оцінку наявних у справі доказів та встановлених судом обставин за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку, що вимоги позивача, заявлені у даній справі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Крім того, як встановлено судом, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 р. у справі № 806/2107/15 (залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 р.) за позовом Житомирського обласного фонду соціального захисту інвалідів до Житомирської обласної ради про визнання рішення від 26.07.2005 р. № 746 таким, що втратило чинність у задоволенні позову відмовлено та зазначено, що посилання позивача на мотивувальну частину ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2011 р., як на підставу звільнення від доказування є помилковим, оскільки справа № 0670/1714/12 судом по суті не розглядалася, судове рішення по суті позовних вимог не приймалося. Крім того, преюдиційне значення мають не правові висновки суду, а обставини, встановлені судом в іншій справі, таких обставин суд апеляційної інстанції у справі № 0670/1714/12 не встановив. Щодо твердження позивача про те, що Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні від 04.10.2011 р. вказав, що рішення обласної ради не відповідають нормам чинного законодавства і автоматично спонукають їх порушення указу Президента України від 18.12.2007 р. №1228 та розпорядження Кабінету міністрів України від 03.12.2007 р. № 1513/р, не є висновком або позицією суду, а є лише відображенням позиції позивача.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 р. у справі № 806/2107/15, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного від 18.08.2015 р. встановлено, що рішення Житомирської обласної ради від 26.07.2005 р. № 746 "Про передачу на баланс Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області" щодо припинення обласному Фонду соціального захисту інвалідів постійного користування частиною приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, 38, загальною площею 3 884,4 кв.м і складом металів загальною площею 72 кв.м та передачу їх на баланс Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради є чинним, оскільки жодного судового рішення з приводу його скасування не існує, а тому підлягає виконанню в силу приписів ст. 144 Конституції України.

Крім того, суд відзначає, що у постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2008 р. у справі 14/457-31/265 за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Житомирської обласної ради про визнання права власності серед іншого вказано, що майновий комплекс по вул. Домбровського, 38, в місті Житомирі належить на праві власності територіальним громадам області, управління від імені яких здійснює Житомирська обласна рада.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.02.2013 р. у справі № 5/97-НМ за позовом Першого заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради, Комунальної установи по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради до Житомирського обласного Фонду соціального захисту інвалідів про зобов'язання виконати рішення обласної ради та стягнення 98 850, 26 грн. - боргу, позовні вимоги Першого заступника прокурора Житомирської області задоволено частково, зобов'язано Житомирський обласний Фонд соціального захисту інвалідів передати на баланс Комунальної установи по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради частину приміщення за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, 38, загальною площею 3 884,4 кв. м.з надвірною будівлею - складом металів загальною площею 72 кв.м.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.05.2013 р. рішення Господарського суду Житомирської області від 04.02.2013 р. у справі № 5/97-НМ скасовано в чистині зобов'язання Житомирського обласного Фонду соціального захисту передати на баланс Комунальної установи по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради частину приміщень та прийнято в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Приймаючи рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із того, що рішення Житомирської обласної ради від 26.07.2005 р. №746 є чинним, не скасовано та, відповідно до ст. 144 Конституції України, є обов'язковим до виконання на відповідній території.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 07.12.2015 р. .

Суддя Пригунова А.Б.