КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/14899/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Товстенко О.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства ,,Укртрансгаз" в особі філії ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015р.

у справі № 910/14899/15 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Укртрансгаз" в особі філії ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Магістральне будівництво"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення збитків у сумі 567 630,17 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Магістральне будівництво"

до Публічного акціонерного товариства ,,Укртрансгаз" в особі філії ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз"

про стягнення 1 743 694,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Укртрансгаз" в особі філії ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз" (далі - позивач за первісним позовом) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Магістральне будівництво" (далі - відповідач за первісним позовом) про відшкодування збитків, завданих внаслідок завищення вартості виконаних проектних, будівельно - монтажних та ремонтних робіт в сумі 567 630,17 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.06.2015р. порушено провадження у справі № 910/14899/15 за вказаним позовом.

02.07.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Магістральне будівництво" (далі - позивач за зустрічним позовом) звернулось в господарський суд міста Києва з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства ,,Укртрансгаз" в особі філії ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз" (далі - відповідач за зустрічним позовом) про стягнення заборгованості у сумі 1 743 694,48 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.07.2015р. зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. у справі № 910/14899/15 в задоволення первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ,,Укртрансгаз" в особі філії ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Магістральне будівництво" 1 169 243,53 грн. боргу, 550 639,57 грн. - інфляційних, 23 737,25 грн. - 3% річних, 34 872,41 грн. - витрат по сплаті судового збору. В іншій частині вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ЦК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом та наявність правових підстав для часткового задоволення зустрічного позову.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач за первісним позовом подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. у справі № 910/14899/15 скасувати. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Державної фінансової інспекції у даному спорі та не надав їм правової оцінки. Також позивач зазначає, що заборгованість за зустрічним позовом виникла внаслідок завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт підрядними організаціями.

Крім того, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні його клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державну фінансову інспекцію у Львівській області та Державну фінансову інспекцію у м. Києві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач за первісним позовом вказує на її необґрунтованість та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Рудченко С.Г., Мальченко А.О. та призначено розгляд скарги у справі на 22.09.2015р.

Ухвалою суду від 22.09.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Рудченко С.Г., Агрикова О.В. на підставі розпорядження секретаря судової палати суду від 22.09.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Мальченко А.О. у відпустці.

Ухвалою суду від 22.09.2015р. розгляд скарги у справі відкладено на 06.10.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України. Даною ухвалою зобов'язано скаржника надати суду докази зарахування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у справі до спеціального фонду Державного бюджету України.

Вимоги ухвали суду від 22.09.2015р. позивач (скаржник) не виконав.

Ухвалою суду від 06.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Мальченко А.О., Жук Г.А. на підставі розпорядження заступника голови суду від 06.10.2015р. у зв'язку з виходом суддів Жук Г.А., Мальченко А.О., які входять до складу постійної судової колегії, з відпустки.

Ухвалою суду від 06.10.2015р. розгляд скарги у справі відкладено на 20.10.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України. Даною ухвалою повторно зобов'язано скаржника надати суду докази зарахування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у справі до спеціального фонду Державного бюджету України.

Вимоги ухвали суду від 06.10.2015р. позивач (скаржник) не виконав, надавши суду докази звернення до Територіального управління Державної судової адміністрації за довідкою про зарахування коштів сплачених при поданні апеляційної скарги згідно платіжного доручення доданого до апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 20.10.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Рудченко С.Г., Жук Г.А. на підставі розпорядження заступника голови суду від 20.10.2015р. у зв'язку з перебуванням судді Мальченко А.О. на лікарняному.

Ухвалою суду від 20.10.2015р. розгляд скарги у справі відкладено на 10.11.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України. Даною ухвалою повторно зобов'язано скаржника надати суду докази зарахування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у справі до спеціального фонду Державного бюджету України.

Вимог ухвали суду позивач (скаржник) не виконав, витребуваних доказів зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України не надав.

Ухвалою суду від 10.11.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Мальченко А.О., Жук Г.А. на підставі розпорядження секретаря судової палати суду від 10.11.2015р. у зв'язку з виходом судді Мальченко А.О., яка входить до складу постійної колегії суддів, з лікарняного.

Ухвалою суду від 10.11.2015р. розгляд скарги у справі відкладено на 08.12.2015р. на підставі ст. 77 ГПК України. Даною ухвалою вчетверте зобов'язано скаржника надати суду докази зарахування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги у справі до спеціального фонду Державного бюджету України.

30.11.2015р. на адресу суду від позивача (скаржника) надійшли витребувані судом документи.

В судовому засіданні 08.12.2015р. представник позивача за первісним позовом підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача за первісним позовом заперечив проти наведених доводів, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2012р. між Дочірньою компанією ,,Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії ,,Нафтогаз України" в особі філії ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз" (далі - замовник, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Магістральне будівництво" (далі - підрядник, відповідач за первісним позовом) укладено договір підряду № (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, на свій ризик виконати своїми матеріалами і механізмами, обладнанням, згідно дефектного акту (додаток № 1 до договору), технічних вимог і якісних характеристик до предмету закупівлі (додаток № 2 до договору), за завданням замовника наступну роботу: ремонт підводного переходу магістрального газопроводу Дашава-Мінськ Ду800 через р. Марунька (основна нитка, лупінг), а замовник - в порядку та на умовах визначених в цьому договорі, прийняти і оплатити її.

27.12.2012р. на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 №360-р ,,Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії ,,Нафтогаз України", наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.07.2012 №530 ,,Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії Нафтогаз України", ДК ,,Укртрансгаз" НАК ,,Нафтогаз України" реорганізовано шляхом перетворення у ПАТ ,,Укртрансгаз", яке у відповідності до пункту 1.2 статуту є правонаступником майнових та немайнових прав і обов'язків ДК ,,Укртрансгаз" НАК ,,Нафтогаз України".

Відповідно до п. 3.1 договору за виконану роботу, згідно цього договору, замовник перераховує підряднику, у відповідності до кошторисної документації (Додаток № 3 до договору) 2 703 994,80 грн., в тому числі ПДВ - 20% -450 665,80 грн.

Додатковою угодою № 1 від 25.03.2013р. до договору сторони змінили п.3.1 договору, виклавши його у новій редакції: ,,загальна вартість виконання робіт за даним договором складає: 2 433 568,40 грн. в тому числі ПДВ - 20% - 405 594,73 грн., відповідно до кошторисної документації (додаток №3).

Згідно з п. 3.2 договору оплата виконаних робіт проводиться на підставі актів передавання-приймання робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахункових рахунок підрядника, чи іншими способами не забороненими законодавством України.

Остаточний розрахунок за цим договором проводиться замовником не пізніше 30 календарних днів після повного завершення виконання робіт, визначених у п. 1.1 цього договору, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків, тобто після підписання сторонами Акту передавання-приймання виконаних робіт (п. 3.6).

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що після закінчення робіт підрядник оформляє акти передавання-приймання робіт і у строк 5 календарних днів, передає їх замовнику.

Замовник на протязі 14 календарних днів від дня отримання вказаних в п. 4.2 документів зобов'язаний надіслати підряднику підписаний акт, або мотивовану відмову від приймання. Якщо недоліки виконання робіт були виявлені в процесі використання, рекламація повинна бути направлена в 10 денний строк з дня їх виявлення. Підрядник зобов'язується усунути недоліки за свій рахунок в 30 денний строк після одержання рекламації (п. 4.2).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 30.06.2013р., а в частині розрахунків - повного виконання (п. 9.1 договору).

27.06.2013р. сторони підписали Додаткову угоду № 2 до Договору № від 04.12.2012р., якою внесли зміни до пунктів 2.2, 4.1, 9.1 договору.

Так, згідно з п. 2.2 договору, в редакції Додаткової угоди № 2, було встановлено закінчення роботи: не більше 360 календарних днів від дати підписання сторонами договору, але не пізніше 30.11.2013р.

Строк дії договору сторонами визначено з моменту його підписання і діє до 30.11.2013р., а в частині розрахунків - повного виконання (п. 9.1 договору в редакції Додаткової угоди № 2).

На виконання умов договору відповідачем було виконано роботи передбачені п. 1.1 договору, які прийняті позивачем без будь-яких заперечень та зауважень, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в), підписаних сторонами та скріплених їх печатками, а саме: Акт № 1 за грудень 2012р. на суму 284 324,87 грн. та Акт № 2 за листопад 2013р. на суму 2 149 243,53 грн., а також довідками про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3) за грудень 2012р. та за листопад 2013р. на загальну суму 2 433 568,40 грн.

Позивач виконані відповідачем роботи оплатив частково на суму 1 264 324,87 грн.

Отже, на день розгляду справи заборгованість позивача перед відповідачем, за виконані на підставі Договору № від 04.12.2012р. підрядні роботи, становить 1 169 243,53 грн.

Державною фінансовою інспекцією у Львівській області було проведено ревізію фінансово - господарської діяльності Філії ,,Львівтрансгаз" ПАТ ,,Укртрансгаз" за період з 01.10.2012 по 31.05.2014, за результатами якої складено довідку від 02.09.2014р.

З довідки Державної фінансової інспекції у Львівській області та вимоги про усунення порушень від 22.10.2014 №05-14/1498 вбачається, що ревізією встановлено завищення вартості виконаних проектних, будівельно-монтажних та ремонтних робіт підрядними організаціями в порушення вимог ,,Правил визначення вартості будівництва" ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду від 27.08.2000 №174, внаслідок чого завдано матеріальну шкоду (збитки) на суму 2 605 284,42 грн.

Як вбачається з п. 11 вимоги Державної фінансової інспекції України про усунення порушень від 22.10.2014р., направленої на адресу ПАТ ,,Укртрансгаз", ревізією встановлено завищення кредиторської заборгованості ПАТ ,,Укртрасгаз" внаслідок завищення підрядними організаціями вартості виконаних будівельно - монтажних та ремонтних робіт в порушення вимог ДБН Д.1.1-1-2000, які замовником не сплачені на суму 593 969,47 грн., за переліком, зокрема, ТзОВ ,,Магістральне будівництво" - УМГ ,,Львівтрансгаз" - 588 174,54 грн., у зв'язку з чим зменшити кредиторську заборгованість перед даною підрядною організацією.

Крім того, у період з 22.07.2014 по 31.07.2014 Державною фінансовою інспекцією була проведена зустрічна звірка у ТОВ ,,Магістральне будівництво" з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ТОВ ,,Магістральне будівництво" та ПАТ ,,Укртрансгаз" за період з 01.10.2012 по 31.05.2014.

За результатами проведеної зустрічної звірки була складена довідка від 31.07.2014 №05-21/100, відповідно до змісту якої в ході зустрічної звірки інспекторами здійснено перерахунок вартості виконаних робіт ТОВ ,,Магістральне будівництво" для ПАТ ,,Укртрансгаз" та його структурних підрозділів за період з 01.10.2012 по 31.05.2014 і встановлено їх завищення на загальну суму 1 904 518,96 грн., в тому числі за договором № від 04.12.2012р. в сумі 567 630,17 грн.

Як вбачається з даної довідки, директор ТОВ ,,Магістральне будівництво" зазначила про незгоду з висновками, викладеними в довідці.

17.12.2014р. Філія ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз" Публічного акціонерного товариства ,,Укртрансгаз" звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Магістральне будівництво" з претензією-вимогою № 4500/6-06 про коригування вартості завищених ремонтно-будівельних робіт, підписання акту коригування і зняття зайвих сум витрат згідно довідки ревізії Державної фінансової інспекції у Львівській області від 02.09.2014.

В запереченні на претензію-вимогу від 17.12.2014р. №4500/6-06 відповідач за первісним позовом листом від 25.12.2014р. № 65/12 повідомив позивача про відсутність будь-яких підстав для проведення коригування (зменшення) вартості виконаних робіт та зазначив, що договори підряду та Акти приймання виконаних будівельних робіт підписані сторонами та повністю підтверджують факт прийняття виконаних робіт згідно з умовами договорів підряду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі позивач за первісним позовом зазначає, що йому завдано збитків через завищення вартості виконаних підрядних робіт на суму 567 630,17 грн., у зв'язку з чим просив суд зобов'язати ТОВ ,,Магістральне будівництво" провести коригування вартості робіт на суму 567 630,17 грн. в сторону її зменшення та стягнути з відповідача збитки в сумі 567 630,17 грн.

Заперечуючи проти вказаних позовних вимог, відповідач за первісним позовом зазначив, що не погоджується з позовними вимогами у зв'язку з:

- застосуванням інспекторами Державної фінансової інспекції невірних коефіцієнтів для перерахунку актів приймання виконаних робіт;

- неправомірно заниженою вартістю експлуатації машин та механізмів;

- неврахуванням робіт, які виконані власними силами підрядника;

- невизнанням наявності в штаті підприємства фахівців робочих спеціальностей;

- неприйняттям до уваги специфіки об'єкту будівництва та виконаних робіт;

- невизнанням необхідності використання спеціальної техніки та додаткових механізмів тощо.

Також відповідач за первісним позовом зазначає, що інспектори ДФІ не врахували документів, які були ним надані для проведення перевірки.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України встановлені умови, за якими сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог ЦК України та ГК України, інших актів законодавства, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до приписів статей 837, 843, 845 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Частиною четвертою статті 879 ЦК України встановлено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до частини першої, другої, третьої статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається з договору підряду, сторони вільно на власний розсуд визначили об'єм робіт, що підлягають виконанню, та їх вартість, відповідно до наведених вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін.

Як зазначено вище, на виконання умов договору підряду відповідач за первісним позовом виконав роботи, які без зауважень були прийняті позивачем, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) № 1 за грудень 2012р. та № 2 за листопад 2013р., які підписано та скріплено печатками сторін.

З матеріалів справи не вбачається, що договір в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсним повністю або частково з підстав її завищення, чи до договору були внесені відповідні зміни.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потребує доведення наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини; за відсутності одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 20.12.2010 у справі №06/113-38).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Позивач при зверненні до суду із позовом зазначав, що зазнав збитків через завищення відповідачем вартості робіт на загальну суму 567 630,17 грн. за договором № від 04.12.2012р.

Однак, заявлені позивачем до стягнення витрати не є збитками у розумінні вищезазначених статей, оскільки відповідач зобов'язання перед позивачем виконав належним чином та в строки, встановлені договором, а позивач прийняв виконані роботи без заперечень та зауважень, в добровільному порядку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, договір підряду № від 04.12.2012р. укладено з узгодженням всіх істотних умов; договір виконано повністю зі сторони відповідача та частково зі сторони позивача, тобто роботи виконані, прийняті та частково оплачені; жодних претензій та зауважень зі сторони замовника підряднику заявлено не було.

Колегія суддів зазначає, що акти та довідки ревізії Державної фінансової інспекції України та зазначені в них відомості, за своєю правовою природою не можуть бути безумовними доказами наявності фактів, які в силу норми ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. Вищевказані акт та довідки не змінюють, не припиняють частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт, оскільки виявлення будь-яких порушень в діяльності позивача за первісним позовом за спірний період не свідчить про зміну правовідносин між ним та відповідачем, що виникли саме на підставі укладеного та виконаного договору. Крім того, позивач за первісним позовом не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів притягнення відповідача до кримінальної або будь - якої іншої відповідальності в установленому законом порядку, що могли би бути безумовними доказами відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому позивач за первісним позовом при зверненні до суду із позовом не довів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції наявність об'єктивної та суб'єктивної сторони спричинених відповідачем збитків, зокрема, причинно-наслідковий зв'язок між неналежним виконанням саме відповідачем договірних зобов'язань за договором та спричиненими позивачу збитками у розмірі 567 630,17 грн.

Отже, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірок ДФІ у Львівській області та ДФІ у м. Києві, як на підставу для задоволення позовних вимог, не є обґрунтованим, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

З огляду на наведене, позовні вимоги щодо стягнення збитків не підлягають задоволенню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

В частині вимог про зобов'язання провести коригування вартості робіт в сторону її зменшення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, позовна вимога про зобов'язання провести корегування вартості робіт, які вже виконані, прийняті та частково оплачені, як спосіб захисту цивільного права чинним законодавством України не передбачено.

З огляду на викладене, первісні позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог заявлених в зустрічній позовній заяві про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 1 743 694,48 грн., з яких 1 169 243,53 грн. заборгованість за договором, 550 713,70 грн. втрати від інфляції та 23 737,25 грн. 3 % річних, колегія суддів зазначає таке.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву позивач за зустрічним позовом зазначає, що виконав умови договору в повному обсязі, що підтверджується актом № 1 за грудень 2012 року на суму 284 324,87 грн. та актом № 2 за листопад 2013 року на суму 2 149 243,53 грн. Однак, відповідач (позивач за зустрічним позовом) в порушення взятих на себе зобов'язань не оплатив роботи, виконані позивачем за Договором підряду № від 04.12.2012р.

Під час розгляду справи встановлено виконання позивачем за зустрічним позовом підрядних робіт за Договором № від 04.12.2012р. на загальну суму 2 433 568,40 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в), а саме: Акт № 1 за грудень 2012р. на суму 284 324,87 грн. та Акт № 2 за листопад 2013р. на суму 2 149 243,53 грн., а також довідками про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3) за грудень 2012р. та за листопад 2013р.

Проте, відповідач за зустрічним позовом виконані роботи оплатив частково на суму 1 264 324,87 грн., а отже заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 169 243,53 грн.

Як на час розгляду спору у місцевому господарському суді, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачем за зустрічним позовом не заперечено факт та належними і допустимими доказами не спростовано виконання позивачем підрядних робіт за Договором № від 04.12.2012р. на загальну суму 2 433 568,40 грн., проте, не надано доказів їх повної оплати у строк, визначений умовами договором.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 169 243,53 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат в розмірі 550 713,70 грн. та 3% річних в розмірі 23 737,25 грн., які заявлені позивачем за зустрічним позовом до стягнення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інфляційні втрати позивачем розраховано невірно, а вірною є сума 550 639,57 грн., яка підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом. Розрахунок 3% річних, заявлених позивачем у сумі 23 737,25 грн. є арифметично вірним, тому заявлена вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні його клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державну фінансову інспекцію у Львівській області та Державну фінансову інспекцію у м. Києві.

Стосовно наведених доводів скаржника колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ст.27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Як роз'яснено в п.1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського кодексу України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Однак, позивачем за первісним позовом (скаржником) не надано доказів того, що у зв'язку з прийняттям судового рішення Державну фінансову інспекцію у Львівській області та Державну фінансову інспекцію у м. Києві буде наділено новими правами чи покладено на них нові обов'язки.

Таким чином, за висновками суду, внаслідок прийняття судового рішення по розглядуваній справі на вказаних осіб не буде покладено нових обов'язків та не виникне нових прав.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги позицію Пленуму Вищого господарського кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що зазначене вище клопотання правомірно було відхилено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. у справі № 910/14899/15 слід залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ,,Укртрансгаз" в особі філії ,,Управління магістральних газопроводів ,,Львівтрансгаз" - залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2015р. у справі № 910/14899/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук