ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа № 914/2790/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства ДТЕК Західенерго (надалі ПАТ ДТЕК Західенерго), за вих. № 82/3337 від 26.10.2015р. (вх. № ЛАГС 01-05/5112/15 від 10.11.2015р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2015р.

у справі № 914/2790/15

за позовом: Управління пенсійного фонду України в Снятинському районі, м. Снятин, Івано-Франківська область

до відповідача: ПАТ ДТЕК Західенерго, м. Львів

про стягнення 28 566,37 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 представник ( довіреність № 152 від 22.12.2014р.)

Представнику відповідача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.10.2015р. у справі №914/2790/15 (суддя Запотічняк О.Д.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ ДТЕК Західенерго на користь Управління пенсійного фонду України в Снятинському районі суму переплати пенсії - 28 566,37грн. та 1 218,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд виходив з того, що переплата пенсії в розмірі 28 566,37 грн. виникла в звязку з поданим відповідачем недостовірних даних про заробітну плату ОСОБА_3 для нарахування пенсії, що відповідно до ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягає стягненню з відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ ДТЕК Західенерго подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не враховано, що пенсійний орган при призначенні пенсії у 2004р. в силу положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення мав здійснювати перевірку документів, на підставі яких призначалась пенсія, а відтак факт недостовірності даних у довідці мав бути встановлений пенсійним органом ще у 2004р., а не у 2012р. Відповідно, на думку представника відповідача, позивачем не доведено вини відповідача, оскільки позивач повинен був сам пересвідчитись у правдивості поданих документів для призначення пенсії, а відтак мала місце протиправна поведінка також працівників позивача. Звертає увагу скаржник і на те, що з моменту видачі підприємством довідки до звернення ПФУ з позовом до суду трирічний термін позовної давності минув.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 10.11.2015р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_4, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.11.2015р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляду на 26.11.2015р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.11.2015р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.12.2015р.

Скаржник в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Позивач уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. У відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/7862/15 від 08.12.2015р.) проти доводів скаржника заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно довідки виданої Галременерго ВАТ Західенерго, ЕРП Львівенерго перейменовано в Галременерго ДАЕК Західенерго. ДАЕК Західенерго реорганізовано у ВАТ Західенерго, а згодом в ПАТ ДТЕК Західенерго (а.с. 13, 27-33).

Як вбачається зі змісту протоколу № 70102 від 30.08.2004р. про призначення пенсій, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Коломиї з 21.05.2004р. громадянину ОСОБА_3, який працював в ЕРП Львівенерго, призначена пенсія по віку в розмірі 438,55 грн. (а.с. 11).

При призначенні пенсії було взято заробіток з 1973р.-1978р. згідно довідки № 532 про заробіток для обчислення пенсії, виданої ВАТ Західенерго ВП Галременерго за вих.№ 456-452 від 15.07.2004р. (а.с. 12).

У зв'язку з переїздом ОСОБА_3 на постійне місце проживання в Снятинський район, 21.04.2008р. Управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї направило пенсійну справу до Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі (а.с. 16).

26.06.2012р. Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова було проведено перевірку правильності та повноти відображення заробітку ОСОБА_3 для призначення пенсії в ВП Галременерго ПАТ ДТЕК Західенерго.

ВП Галременерго ПАТ ДТЕК Західенерго було надано нову довідку №285 від 26.06.2012р. про заробіток для обчислення пенсії громадянину ОСОБА_3 з 1973р. - 1978р. (а.с. 18). В результаті чого було встановлено, що суми заробітку вказані в довідці вих.№456-452 від 15.07.2004р. не відповідають сумам заробітку в пред'явлених для перевірки особових рахунках. За результатами зустрічної перевірки було складено акт від 26.06.2012р. (а.с. 17).

27.07.2012р Управлінням Пенсійного фонду України в Снятинському районі було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3І з дня призначення пенсії, в результаті чого розмір пенсії зменшився і становить з 21.05.2004р. 111,09 грн., а загальна переплата пенсії ОСОБА_3 становить 28 566,37 грн. (а.с. 14-15).

21.08.2012р. Управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі звернулося листом до ВП Галременерго ПАТ ДТЕК Західенерго про добровільне відшкодування завданої шкоди в сумі 28 566,37 грн. (а.с. 19).

Проте, даний лист був залишений без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду. Оскільки переплата виникла внаслідок видачі підприємством недостовірної довідки, то відповідно до ч.2 ст.101 Закону України Про пенсійне забезпечення просить стягнути цю суму з відповідача.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. № 384/2011, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Одним з основних завдань Пенсійного фонду України є ефективне та цільове використання коштів, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витрачанням коштів. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

В абзаці 22 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

У «Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення» затверджена постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003р. та зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №374/7695 від 15.05.2003р. визначено, що переплата пенсій та грошової допомоги - сума пенсій та грошової допомоги, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.

За приписами ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. (постанова Верховного Суду України від 18 червня 2013 р. у справі N 21-204а13).

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) довідки про заробітну плату видаються підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

У відповідності до п. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Як зазначалося вище, переплата пенсії в розмірі 28 566,37 грн. виникла в звязку з поданням відповідачем недостовірних даних про заробітну плату ОСОБА_3 для нарахування пенсії. Даний факт був виявлений під час перевірки Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова 26.06.2015р.

Твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено вини відповідача, оскільки пенсійний орган при призначенні пенсії у 2004р. в силу положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення повинен був сам пересвідчитись у правдивості поданих документів для призначення пенсії, а відтак мала місце протиправна поведінка також працівників позивача, не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 32 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви і подання, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій з відповідних документів, фіксує і засвідчує виявлені розходження.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Отже, наведеним положенням не передбачено обовязку органу, який призначає пенсію, звертатися до роботодавців з метою перевірки достовірності інформації зазначеної ним у документах виданих для призначення пенсії. Пенсійним органом було перевірено правильність їх оформлення, належне засвідчення поданих копій.

В той же час, саме юридична особа несе відповідальність за достовірність інформації внесеної до довідки про заробіток її працівника, яка підписана керівником та головним бухгалтером підприємства і скріплена печаткою юридичної особи.

Відтак, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем у справі було подано заперечення від 02.09.2015р. №82/2602 , на сторінці третій яких було звернено увагу суду про пропуск позивачем строків позовної давності (а.с. 24-26).

В оскаржуваному рішенні господарського суду Львівської області від 13.10.2015 р. суд першої інстанції зазначив, що відповідачем у вказаних запереченнях було зроблено лише посилання на сплив строку позовної давності, проте, самої заяви чи клопотання про застосування позовної давності не подано, відтак, дійшов висновку, що за відсутності відповідного клопотання суд позбавлений права застосувати строк позовної давності самостійно.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком не погоджується, оскільки Законом не встановлено якихось конкретних вимог щодо форми та змісту заяви сторони у справі про застосування строку позовної давності. Відтак, її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81 1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи (п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013р.).

У висновках Верховного суду України від 01.08.2014р. у спорах щодо застосування позовної давності зазначено, що ч.4, ч.5 ст. 267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення заявлено про застосування позовної давності, та встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Як зазначалося вище, про порушення своїх прав та інтересів Управлінню пенсійного фонду України в Снятинському районі стало відомо ще 26.06.2012р. під час перевірки Управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова правильності нарахування пенсії ОСОБА_3, проте, позивач, звернувся до господарського суду Львівського області з даним позовом лише 13.08.2015р., тобто, після спливу трьох років загального строку позовної давності.

При цьому, причин поважності чи наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, суду не наведено, клопотання про захист порушеного права не заявлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ПАТ ДТЕК Західенерго задоволити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2015р. у справі № 914/2790/15 скасувати. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

3. Стягнути на користь ПАТ ДТЕК Західенерго () з Управління пенсійного фонду України в Снятинському районі () судового збору в розмірі 2 009,70 грн. за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Управління пенсійного фонду України в Снятинському районі () в дохід державного бюджету судового збору в розмірі 1 218,00 грн. за розгляд позовної заяви.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

6. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Гнатюк Г.М.

ОСОБА_1