КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2015 р. Справа№ 910/21860/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі: Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Юхименко М.П., представник за довіреністю б/н від 08.12.2014р.;

від відповідача 1: Масловська О.А., представник за довіреністю № 30010/22-15 від 21.04.2015р.;

від відповідача 2: не з'явився;

від третьої особи: Дорожинська А.Д., представник за довіреністю № 220/354/д від 18.05.2015р.;

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2015р.

у справі №910/21860/15 (суддя: Босий В.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат"

до: 1) Міністерства соціальної політики України;

2) Державної казначейської служби України;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Міністерства оборони України

про стягнення 249 798,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) до Міністерства соціальної політики України (далі - відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 2) про стягнення 249798,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з Міністерства соціальної політики України грошових коштів у розмірі 249798,07 грн. в якості компенсації витрат на виплату середнього заробітку працівників позивача, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.08.2015р. порушено провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Міністерство оборони України, та призначено розгляд справи до розгляду.

До Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшло клопотання про припинення провадження у справі з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з тим, що спір у даній справі не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2015р. у справі №910/21860/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2015р. у справі №910/21860/15 та передати матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилався на неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, неповний та необ'єктивний розгляд досліджених обставин справи.

Вимоги апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" мотивовані тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку в оскаржуваній ухвалі, що предмет спору не підвідомчий господарському суду, оскільки за предметом позовних вимог спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до Протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями від 13.11.2015р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. у справі №910/21860/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Кропивна Л.В. (доповідач), судді: Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 25.11.2015р.

У судове засідання 25.11.2015р. представники відповідача 2 не з'явились. Про час та місце судового засідання відповідач 2 повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (вх.№09-33/45765/15 від 23.11.2015р.). Про причини неявки суд відповідач 2 не повідомив.

У судовому засіданні 25.11.2015р. представник позивача просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2015р. у справі №910/21860/15 скасувати та передати матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

25.11.2015р. у судовому засіданні представник відповідача 1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову в даній справі є право Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України на отримання компенсації з бюджету виплат, які здійснені позивачем у 2014 році. На думку ж Мінсоцполітики виплати зазначеним працівникам повинні здійснюватись за рахунок роботодавців, статтю 119 КЗпП потрібно скасувати через обмеженість бюджетних ресурсів.

Припиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з застосуванням при прийнятті оскаржуваної ухвали цієї процесуальної норми, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" працівникам, які проходять військову службу під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, гарантується збереження місця роботи, посади і середнього заробітку.

Статтею 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігається місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Дію зазначеної норми поширено на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 р. були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 р. №303 "Про часткову мобілізацію", згідно із законом України від 20.05.2014 p. №1275-V11.

Таким чином, компенсація із бюджету виплат підприємством середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу є публічними правовідносинами, а спір - публічним.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи

Згідно із вимогами статей 1, 4-1, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими та, відповідно, спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 вказаного Кодексу.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

-наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року N 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам".

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Суб'єктом владних повноважень, відповідно до цієї статті, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

При цьому, згідно п.7 ч.1 ст.3 КАС України, суб'єктом владних повноважень є, зокрема, орган державної влади, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Так в даному спорі Міністерство соціальної політики України виступає як суб'єкт владних повноважень.

В силу ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Враховуючи вищенаведені обставини, справа повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для скасування винесеної судом першої інстанції ухвали про припинення провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржений судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта (позивача).

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 80, 99, 101, 103-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2015р. у справі №910/21860/15 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2015р. у справі №910/21860/15 без змін.

2.Матеріали справи №910/21860/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна