КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа№ 910/23824/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №1803 від 05.11.2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року

у справі №910/23824/15 (суддя -Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої І.В.

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»

про стягнення 283 125, 34 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Пріцак І.Є., довіреність №108 від 01.12.2015 року

від відповідача: Антощук Е.І., довіреність б/н від 06.10.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Український бізнес банк» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (відповідач у справі) про стягнення 283 125,34 грн заборгованості за кредитним договором №157/Ю від 24.05.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем встановленого договором графіку сплати чергових платежів для погашення суми кредиту, що відповідно до умов кредитного договору №157/Ю від 24.05.2015 року є підставою для пред'явлення банком вимоги про дострокове погашення суми кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. У зв'язку з простроченням відповідачем сплати основної суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, позивачем також заявлено вимогу про стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі №910/23824/15 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» заборгованість за основним боргом в розмірі 246 235, 53 грн, заборгованість за процентами в розмірі 7900,20 грн, пеню в розмірі 28 989,61 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» в доход Державного бюджету України судовий збір 5 662, 51 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» подав апеляційну скаргу №1803 від 05.11.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року повністю та прийняти нове рішення.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що, на думку відповідача, обставини, які згідно кредитного договору дають право банку на стягнення всієї суми кредиту та відсотків за користування кредитом не настали, нарахування відсотків у розмірі 50%річних та 15% річних, на підставі п.4.6. кредитного договору, на думку апелянта, є неправомірним, оскільки має місце подвійне нарахування відсотків на суму кредиту, а тому стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» цих коштів є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, апелянт просить зупинити провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею іншої справи №905/2715/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» до Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору № 157-Ю від 24.05.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі №910/23824/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 14.12.2015 року.

Дослідивши обставини, зазначені Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг», у клопотанні про зупинення провадження у справі №910/23824/15, та заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому, пов'язаною з даною справою є така справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Заявник, обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі, посилався на те, що справа №905/2715/15, яка розглядається Господарським судом Донецької області, і справа №910/23824/15 є взаємопов'язані, так як однією із позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» у даній справі є стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих на підставі тих пунктів кредитного договору № 157/Ю від 24.05.2013 року, які оспорюються і є предметом позову у справі №905/2715/15, а тому до вирішення останньої розгляд даної справи є неможливим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що однією із підстав зупинення провадження у справі є неможливість судом самостійно встановити ті обставини, які встановлюються іншим судом при розгляді іншої справи. Оскільки, при розгляді даної справи підлягає оцінці і дослідженню обставини щодо укладення, дійсності кредитного договору №157/Ю від 24.05.2013 року, правомірності нарахування відсотків та пені, суд вправі, в порядку ст. 83 ГПК України, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Представник позивача у справі заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з його безпідставністю та зазначив, що рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/2715/15, до вирішення якої відповідач просить зупинити провадження у даній справі, ТОВ «Український лізинг» відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання пунктів, в тому числі п. 4.6, кредитного договору №157/Ю від 24.05.2013 року недійсними.

В судовому засіданні з'ясовано, що станом на 14.12.2015 року Господарським судом Донецької області прийнято рішення у справі №905/2715/15, яким ТОВ «Український лізинг» відмовлено у визнанні недійсними окремих пунктів кредитного договору №157/Ю. Доказів оскарження зазначеного рішення та порушення апеляційного провадження заявником не надано, що виключає підстави зупинення провадження у даній справі.

У судовому засіданні 14.12.2015 року представник ТОВ «Український лізинг» підтвердив, що підстави, якими обґрунтовувалось клопотання про зупинення провадження у даній справі відпали.

У судовому засіданні 14.12.2015 року представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, вважає рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та нарахованої пені неправомірним та необґрунтованим, а тому таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Представник позивача у судовому засіданні 14.12.2015 року заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року законним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

24.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» (банк за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (позичальник за договором, відповідач у справі) укладено кредитний договір №157/Ю, відповідно до п. 1.1. якого, банк за наявності вільних грошових коштів надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії з лімітом користування у сумі 485 001,00 грн на придбання транспортного засобу строком до 23.05.2016 року зі сплатою 21% річних; ліміт кредитування зменшується відповідно до графіку погашення (додаток № 1). Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку застосовується умовно 360 днів у році.

Як передбачено п. 4.2., 4.5 договору позичальник зобов'язується щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним перераховувати на рахунок №7367 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору.

Позичальник зобов'язується погашати наданий банком кредит згідно з графіком погашення, наведеним у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4.6 кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми кредитування з графіком погашення та/або невиконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 23 травня 2016 року включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Відповідно до п. 4.7 кредитного договору, кошти у погашення заборгованості в першу чергу направляються для сплати комісій, процентів за користування кредитом, строк сплати яких настав, потім простроченої заборгованості за кредитом, сума, що залишається, направляється на погашення основної суми кредиту.

Пунктом п. 8.12. кредитного договору визначено, що строк дії цього договору встановлюється з дня підписання цього договору і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором.

Додатковими угодами №1 від 27.12.2013, №2 від 25.02.2014 сторони вносили зміни у Додаток 1 до кредитного договору, а саме виклали у новій редакції Графік погашення заборгованості.

Додатковою угодою №3 від 17.10.2014 до кредитного договору сторони домовились внести зміни до п. 1.1. договору та викласти його наступній редакції: «Банк, за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 485 001,00 грн на придбання транспортного засобу строком до 23 травня 2016 року зі сплатою: у період з 24 травня 2013 року до 30 вересня 2014 року включно - 21 % річних; у період з 01 жовтня 2014 року до 23 травня 2016 року включно - 15 % річних».

Також, вказаною додатковою угодою сторони погодили, що відповідно до п. 4.6. кредитного договору, позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. кредитного договору, а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 23 травня 2016 року включно, сплатити банку проценти у розмірі: у період з 24 травня 2013 року до 30 вересня 2014 року включно - 50 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення; починаючи з 01 жовтня 2014 року - 15 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Додатковою угодою №4 від 04.12.2014 сторонами було внесено зміни у п. 4.12 кредитного договору.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов кредитного договору позивач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 485 001,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальним ордером №260_6 від 24.05.2013 та випискою з особового рахунку позивача.

Відповідно до п. 5.3. кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків у разі недотримання позичальником умов договору. Про намір дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок і збитків, банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов'язаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені договором

Враховуючи те, що ТОВ «Український лізинг» не здійснило погашення кредиту за Графіком, встановленим у Додатку №1, а саме не сплатило чергові платежі 31.12.2014 року, 31.01.2015 року та 28.02.2015 року, позивачем 17.07.2015 року було направлено відповідачу вимогу №3796 від 17.07.2015, в якій позивач, посилаючись на п. 5.3. кредитного договору, вимагав протягом тридцяти днів сплатити заборгованість по кредиту, по відсоткам та пеню. Направлення вказаної вимоги відповідачу та отримання її останнім підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №021, описом вкладення від 17.07.2015, списком згрупованих поштових відправлень та квитанцією про сплату поштових послуг.

Вказана вище вимога позивача була залишена позичальником без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов'язання та надав відповідачеві кредит у розмірі 485 001,00 грн, який ТОВ «Український лізинг» повинен був повернути згідно Графіку, узгодженим сторонами у Додатку №1 до договору, однак відповідач лише частково повернув кредитні кошти у сумі 238 765,47 грн і починаючи з 31.12.2014 року перестав здійснювати чергові платежі відповідно до Графіку погашення.

Згідно ч. 2 ст. 1050 України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що у п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» зазначено, що у силу положень частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

В силу вимог частин 1, 2 статті 193 ГК України, ст. ст. 526, 257, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи доведеність позивачем прострочення відповідачем оплати чергової частини кредиту, наявність у позивача згідно п. 5.3. кредитного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України права вимагати дострокового повернення всієї суми кредитних коштів без обов'язкового розірвання кредитного договору, апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок Господарського суду міста Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» заборгованості по кредиту у розмірі 246 235,53 грн та заборгованості по процентам у розмірі 7900,20 грн.

Щодо посилань відповідача на неправомірне подвійне стягнення позивачем відсотків за користування кредитом на підставі п. 1.1. кредитного договору та відсотків, передбачених п. 4.6. кредитного договору, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 4.6. кредитного договору (в редакції Додаткової угоди №3 від 17.10.2014 року) позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5. кредитного договору, а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 23 травня 2016 року включно, сплатити банку проценти у розмірі: у період з 24 травня 2013 року до 30 вересня 2014 року включно - 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення; починаючи з 01 жовтня 2014 року - 15% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Даним пунктом договору сторони передбачили можливість нарахування відсотків та їх розмір у разі порушення зобов'язання щодо своєчасної сплати відповідної частини кредиту та/або повного остаточного погашення кредиту, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів (3%), що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, проте Кредитним договором № 157-Ю передбачено 50 та 15% річних в залежності від періода.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Проценти, визначені зокрема ст. 1048, 1056-1 ЦК України та відповідно п. 1.1. кредитного договору є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 1048, 1056-1 ЦК, п. 1.1. кредитного договору, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК та п. 4.6. кредитного договору, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених 1048, 1056-1 ЦК України, сплата процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає правомірним та обґрунтованим нарахування позивачем на прострочену суму боргу по тілу кредиту 50% річних у період з 05.02.2014 року по 04.02.2014 року та 15% річних у період з 06.01.2015 року по 16.08.2015 року, право на що закріплено ч. 2 ст. 625 ЦК України та положеннями кредитного договору, в той час, як проценти у розмірі 21% річних та 15% річних були визначені та нараховані позивачем згідно п. 1.1. кредитного договору (в редакції Додаткової угоди №3 від 17.10.2014 року) за правомірне користування кредитними коштами, в тому числі на підставі ст. 1048, 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

За приписами ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів, встановлена сторонами у п. 5.10. кредитного договору, відповідно до якого, при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п. 4.2, п. 4.3, п. 4.5) вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Позивачем здійснено нарахування пені за основним боргом за період з 15.02.2015 року по 16.08.2015 року у розмірі 27 463,48 грн та пені за простроченими процентами за загальний період з 15.02.2015 року по 16.08.2015 року у розмірі 1 526,13 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зазначена норма надає сторонам за договором право змінити лише строк, протягом якого управнена сторона може нараховувати штрафні санкції, тоді як момент виникнення права на нарахування відповідних штрафних санкцій є незмінним та пов'язується законом з днем, коли зобов'язання мало бути виконане.

Перевіривши розрахунок пені на суму заборгованості по тілу кредиту, який доданий позивачем до позовної заяви, колегія суддів зазначає, що такий розрахунок є невірним, оскільки пеня була нарахована позивачем на суму заборгованості по трьом черговим платежам наростаючим підсумком.

Апеляційний господарський суд зазначає, що сторонами у Додатку №1 до кредитного договору був встановлений Графік погашення кредиту (тобто погоджено повернення кредитних коштів частинами), а тому момент прострочення відповідачем виконання зобов'язання слід встановлювати щодо кожної частини платежу окремо і в залежності від встановленого, нараховувати пеню на суму боргу по кожному простроченому платежу окремо з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України. Так, зокрема, платіж у розмірі 31 359,89 грн повинен був бути погашений відповідачем в строк до 31.12.2014 року, відтак з 01.01.2015 року у позивача виникає право нарахування пені протягом 6 місяців до 01.07.2015 року; наступний платіж у розмірі 32 091,62 грн повинен був бути погашений відповідачем в строк до 31.01.2015 року, відтак з 01.02.2015 року у позивача виникає право нарахування пені протягом 6 місяців до 01.08.2015 року та платіж у розмірі 32 840,43 грн повинен був бути погашений відповідачем в строк до 28.02.2015 року, відтак у позивача з 01.03.2015 року виникає право нарахування пені протягом 6 місяців до 01.09.2015 року.

Здійснивши власний перерахунок пені по кожному простроченому платежу окремо, з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України та в межах періоду, який був визначений позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» підлягає стягненню пеня в розмірі 24 632,49 грн за прострочення погашення чергових частин кредиту відповідно до узгодженого сторонами Графіку погашення.

Одночасно, перевіривши розрахунок пені, нарахованої на суму боргу за відсотками за користування кредитними коштами, апеляційний господарський суд погоджується з вірністю його обрахунку.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем, в порядку статей 33, 34 ГПК України не спростовано, факт наявності заборгованості за кредитним договором №157/Ю від 24.05.2013, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 246 235,53 грн заборгованість по кредиту та 7 900,20 грн заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, 1 526,13 грн пені, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. Разом з цим, беручи до уваги невірний арифметичний розрахунок пені, за несвоєчасне погашення чергових платежів по кредиту з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на користь Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» підлягає стягненню пеня в розмірі 24 632,49 грн, в іншій частині позовної вимоги суд відмовляє. Відтак, керуючись ст. 103 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі №910/23824/15 в частині стягнення пені, нарахованої на заборгованість по кредиту.

Згідно ст. 49 ГПК України, враховуючи, що спір виник з вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» судовий збір покладається на відповідача у справі.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.4 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі №910/23824/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі №910/23824/15 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (03680, м. Київ, вул. Предславинська, будинок 13, офіс 211, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» (83001, Донецька обл., місто Донецьк, вул. Артема, будинок 125, ) 246 235 (двісті сорок шість тисяч двісті тридцять п'ять) грн 53 коп заборгованість по основному кредиту, 7 900 (сім тисяч дев'ятсот) грн 20 коп заборгованість за процентам за користування кредитом, 24 632 (двадцять чотири тисячі шістсот тридцять дві) грн 49 коп пені, нарахованої на заборгованість по кредиту та 1526 (одна тисяча п'ятсот двадцять шість) грн 13 коп пені, нарахованої на заборгованість по процентам за користування кредитом.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (03680, м. Київ, вул. Предславинська, будинок 13, офіс 211, ) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5662 (п'ять тисяч шістсот шістдесят дві) грн 51 коп.

4. Справу №910/23824/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий