ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 916/3337/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Селиверстова Н.С. за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 довіреність
від відповідача:ОСОБА_5 довіреність
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС», м. Іллічівськ
на рішення господарського суду Одеської області
від16.11.2015 року
у справі№ 916/3337/15 (суддя: Петренко Н.Д.),
за позовомДержавного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», м. Іллічівськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС», м. Іллічівськ
простягнення 22957,12 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт», м. Іллічівськ (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС», м. Іллічівськ (далі «Відповідач») 22957,12 грн., яка складається з сум: пені у розмірі 21552,27 грн., 3% річних у розмірі 1404,85 грн..

15.04.15року від відповідача надійшла заява про зменшення розміру неустойки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.11.2015 року у справі № 916/3337/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС», м. Іллічівськ на користь Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», м. Іллічівськ пеню у сумі 19078 грн. 47 коп., 3% річних у сумі 1281 грн. 16 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 1080 грн. 18 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості заявлених вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позов Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», м. Іллічівськ зменшивши розмір пені.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно зясовані та досліджені докази та обставини справи, які мають значення для справи, а наслідком є невірно зроблені висновки, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що ним була подана до суду першої інстанції заява про зменшення розміру неустойки, яка залишилась частково без розгляду судом першої інстанції, відносно саме зменшення розміру пені відповідно до статей 83 ГПК України, ст. 551 ЦК України.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, через канцелярію суду, надала заперечення на апеляційну скаргу, у якій звернулась з проханням рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України, здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звяязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке підлягає зміні в частині стягнення пені, 3% річних та судового збору за звернення з позовною заявою, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21 жовтня 2014року між Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт", як Виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс", як Замовником, був укладений Договір про надання послуг підйомно-транспортною технікою № 372-О (далі Договір), згідно якого Виконавець зобовязується в порядку і на умовах даного договору, за заявками Замовника, поданим у диспетчерську Виконавця, надавати послуги (далі Послуги) необхідною підйомно-транспортною технікою та обладнанням (далі - техніка) для виконання вантажно-розвантажувальних робіт на території порту (п.п.1 п.1 договору).

Відповідно до п.п.1.2 п.1договору, Замовник зобовязується в порядку і на умовах даного договору прийняти та оплатити надані Виконавцем послуги.

Відповідно до п.п.2.1.6 п.2 договору, Замовник зобовязується протягом 10 банківських днів після підписання ОСОБА_4 наданих послуг провести оплату за тарифами та розцінками, що діють на день надання Послуг відповідно до рахунків Виконавця та на підставі затвердженого ОСОБА_4 наданих послуг.

Після отримання екземплярів ОСОБА_4 надання Послуг, Замовник зобовязується повернути Виконавцю підписаний та засвідчений власною печаткою належний екземпляр або надати мотивовану відмову від підписання ОСОБА_4 наданих Послуг,у випадку ненадання мотивованої відмови, протягом пяти робочих днів ОСОБА_4 наданих Послуг вважається прийнятим Замовником (п.п.2.1.7 п.2 договору).

Ціна договору і порядок розрахунків вставлений у пункті 5 договору.

Відповідно до п.п.5.4 п.5 договору, оплата за послуги, що надаються Виконавцем з використанням техніки здійснюється Замовником щомісячно на підставі рахунків Виконавця та затвердженого ОСОБА_4 протягом 10 (десяти) банківських днів з дати надання рахунку.

За п.п. 6.4 п.6 договору, за несвоєчасну оплату рахунків Виконавця за надані послуги, згідно з умовами даного договору, Замовник зобовязаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів Виконавець має право додатково стягнути з Замовника штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Даний Договір набуває чинності з дня його підписання Сторонами та скріплення печатками, при цьому Сторони домовились, що даний Договір регламентує взаємовідносини між Сторонами з 01 жовтня 2014р. у відповідності до положень ст.631 Цивільного кодексу України і діє до 31.12.2014р. та вважається автоматично продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із Сторін про відмову від цього Договору або перегляду його умов (п.п.9.1 п.9 договору).

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками підприємств актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме:

· № Пр/21774 від 31 жовтня 2014року на суму 574236,20 грн.;

· № Пр/4217 від 31 березня 2015року на суму 321314,94 грн.;

· № Пр/6075 від 30 квітня 2015року на суму 394527,08 грн.

За п.п.2.1.7 п.2 договору, після отримання екземплярів ОСОБА_4 надання Послуг, Замовник зобовязується повернути Виконавцю підписаний та засвідчений власною печаткою належний екземпляр або надати мотивовану відмову від підписання ОСОБА_4 наданих Послуг, у випадку ненадання мотивованої відмови, протягом пяти робочих днів ОСОБА_4 наданих Послуг вважається прийнятим Замовником.

Як вбачається з матеріалів справи, акти здачі-прийняття робіт підписані та скріплені печатками сторін 31 жовтня 2014року, 31 березня 2015року та 30 квітня 2015року.

На підставі підписаних актів, позивач виставив на оплату рахунки: №Пр/21774 від 31 жовтня 2014року на суму 574236,20 грн., №Пр/4217 від 31 березня 2015року на суму 321314,94 грн., №Пр/6075 від 30 квітня 2015року на суму 394527,08 грн., які відповідно до платіжних доручень (а.с. 17, 20, 23) були оплачені відповідачем у повному обсязі 10.12.2014року, 05.05.2015року, 04.06.2015 року, відповідно.

В обґрунтування вимог позову Позивач посилається на факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, у звязку з порушенням останнім строків оплати по виставленим рахункам за умовами договору, у звязку чим застосував до відповідача правові наслідки порушення зобовязання у вигляді нарахування пені у розмірі 21552,27 грн., 3% у розмірі 1404,85 грн.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. 43, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 Цивільного кодексу України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одеський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами був укладений договір, який за своєю правовою природою є договором надання послуг, тому спірні відносини, регулюються главою 63 Цивільного кодексу України.

За приписами ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частина 1 ст.902 Цивільного кодексу України зазначає, що Виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що послуги були надані своєчасно та відповідно до умов договору. Іншого сторонами не доведено.

Оскільки між сторонами існували договірні зобовязання, які відповідач виконав, що підтверджується матеріалами справи, однак, поза межами строків встановлених договором, то цілком обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що є підстави для настання правових наслідків неналежного виконання зобовязання у вигляді нарахування пені та 3% річних.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Положеннями статті 216 та частини першої статті 218 Господарського кодексу України також визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України - є штрафні санкції, до яких віднесені штраф і пеня (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Розмір штрафних санкцій, відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать надані до суду документи, у відповідача перед позивачем виникли саме грошові зобовязання, які регулюються нормами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

За п.п. 6.4 п.6 договору, за несвоєчасну оплату рахунків Виконавця за надані послуги, згідно з умовами даного договору, Замовник зобовязаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів Виконавець має право додатково стягнути з Замовника штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання (постанова ВСУ від 16.05.2006 у справі №10/557-26/155).

Проаналізувавши умови договору, підписані сторонами акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), колегія суддів прийшла до висновку, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень і у дати, які відповідають датам складання актів.

Твердження відповідача, що акти були підписані часом пізніше, з урахуванням п.п.2.1.7 п.2 договору, не знайшли свого підтвердження. Адже, ні з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), ні з матеріалів справи не вбачається, що акти були підписані в інші дати ніж зазначено у самих актах.

Що стосується відмітки на акті №Пр21774 від 31 жовтня 2014року, колегія суддів не вважає її належним і допустимим доказом і не бере до уваги у вирішенні спору, у звязку з тим, що ця відмітка не несе інформації відносно особи, яка її поставила та уповноваження особи щодо правомірності на такі дії.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних, з урахуванням приписів Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013р. № 14, судова колегія приходить до висновку, що сума пені у загальному розмірі 21552,27 грн., 3% річних у загальному розмірі 1404,85 грн., за прострочення виконання грошового зобовязання в періоди: з 27.11.2014 по 09.12.2014 (13 днів прострочення), з 21.04.2015 по 04.05.2015 (14 днів прострочення), з 22.05.2015 по 03.06.2015 (13 днів прострочення), розраховані вірно.

Відповідно до ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

15.04.15року від відповідача надійшла заява про зменшення розміру неустойки.

З заяви вбачається про перерахування відповідачем сум пені та 3% річних з зазначенням своїх періодів, за якими повинно бути здійснено стягнення пені і 3% річних та окремим зверненням відповідача з вимогою щодо зменшення суми пені, у розумінні статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

За приписами п.п.2.4 п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК). У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені (штрафу) покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Підпункт 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пені - є різновидами неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов'язань для стимулювання щодо їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов'язання (санкцією), як правового наслідку його порушення, а не засобом безпідставного збагачення.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд повинен брати до уваги майновий стан обох сторін і оцінювати співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховуючи інтереси обох сторін.

Враховуючи обставини, якими відповідач обґрунтовує своє клопотання про зменшення розміру пені, з урахуванням кризової ситуації, яка склалася в країні і призводить до фінансових труднощів усіх підприємств, без виключення, з огляду на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем носять взаємовигідний характер, борг відповідачем був оплачений з простроченням, який мав нетривалий характер, застосування позивачем пені, - є мірою відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, а не засобом збагачення, позивачем не надано суду жодних документів у підтвердження понесених ним збитків та інших негативних наслідків, які настали для нього через несвоєчасну оплату отриманих послуг, колегія суддів вважає правомірним зменшити розмір пені на 50%.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні, з викладенням резолютивної частини рішення в новій редакції.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС», м. Іллічівськ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 16.11.2015 року у справі № 916/3337/15 змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС» (68000, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, буд. 20/1, ) на користь Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) пеню у сумі 10776,14 грн., 3% річних у сумі 1404,85 грн., витрати по сплаті судового збору за звернення з позовною заявою у сумі 1827,00 грн.

3. В решті позову відмовити».

Стягнути з Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Праці, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС» (68000, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, буд. 20/1, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 710,89 грн.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ, оформивши їх згідно приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку передбаченому розділом ХІІ-1 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.12.2015р.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників: 1-позивачу; 1-відповідачу; 1-у справу; 1-ГСОО; 1-ОАГС