донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.12.2015 справа №908/4114/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі: за участю представників сторін: від відповідача (скаржника): від позивача: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіОСОБА_4 Не зявився; ОСОБА_5 директор, паспорт серії ВС №295803; HARVESTO Agrotrade Deutschland GmbH в особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ»Запоріжжя Запорізької області 02.09.2015 р. № 908/4114/15 (суддя Давиденко І.В.)
за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» с.Секретарка, Кривоозерського району Миколаївської області HARVESTO Agrotrade Deutschland GmbH в особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ» м.Запоріжжя
пророзірвання договору поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014 р. та стягнення 477526,03 грн.
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» с.Секретарка, Кривоозерського району, Миколаївської області, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача, HARVESTO Agrotrade Deutschland GmbH в особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ» м.Запоріжжя про розірвання договору поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014 р. та стягнення 477526,03 грн., з яких: 300000,00 грн. сума передоплати, 45000,00 грн. штраф, 79306,85 грн. пеня, 53219,18 грн. плата за користування чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014 р. та вимог чинного законодавства України не виконав свої зобовязання перед позивачем з поставки оплаченого товару, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача сплачену останньому попередню оплату з нарахованими відсотками за користування чужими грошовими коштами, штраф, пеню та розірвати зазначений договір поставки.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.09.2015 р. позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з HARVESTO Agrotrade Deutschland GmbH в особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ» м.Запоріжжя на користь ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 300000,00 суми попередньої оплати, 53013,70 грн. плати за користування чужими грошовими коштами, 8278,27 грн. судового збору; розірвано договір поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014 р., укладений між ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та HARVESTO Agrotrade Deutschland GmbH в особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ» м.Запоріжжя. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з винесеним рішенням, відповідач, HARVESTO Agrotrade Deutschland GmbH в особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ» м.Запоріжжя, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 02.09.2015 р. у справі №908/4114/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Представник відповідача (скаржника) у судове засідання не зявився.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.81-1 ГПК України.

Заслухавши пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (замовник) та Компанією «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ» (10117, Німеччина, м. Берлін, Фрідріхштрассе, 171) в особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ» (постачальник) було укладено договір поставки №2014/06/23, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобовязується поставити товар (передавати у власність замовника), перелік якого визначений у додатку № 1 до цього договору, а замовник зобовязується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Договір підписаний керівниками обох сторін та скріплений печатками.

Відповідно до п. 2.1 Договору товар повинен бути поставлений замовнику у строк не пізніше 30.08.2014 р. Товар може постачатися партіями за узгодженням із замовником дати та часу приймання-передачі відповідної партії товару. При цьому найменування, кількість та вартість відповідних найменувань кожної партії товару визначається сторонами шляхом підписання специфікації, яка є невідємною частиною цього договору. Вартість кожного найменування товару, зазначеного в додатку 1 до цього договору, не може бути вищою ніж вартість офіційного представника (офіційного дилера) компанії CLAAS (Німеччина) в Україні.

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що перехід права власності відбувається в момент поставки на склад замовника відповідного товару, що оформляється видатковою накладною, яка підписується сторонами. Ризики випадкової загибелі або псування товару переходять до замовника одночасно з переходом права власності на товар.

Постачальник разом з товаром зобовязаний передати й оформити замовнику оригінали наступних документів: рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну (п. 2.4 Договору).

Орієнтовна ціна Договору становить 960000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %. Остаточна сума договору становить суму вартості товару, зазначеній у всіх специфікаціях, які будуть підписані сторонами протягом терміну дії цього договору. Вартість одиниці товару та кількість товару відповідних найменувань зазначається в специфікації до даного договору та визначається за узгодженням сторін по кожній партії товару (п. 4.1 Договору).

Пунктом 4.2 Договору сторони узгодили, що замовник сплачує постачальнику передоплату в розмірі 300000,00 грн. до 24.06.2014 р.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.08.2014 р., але в будь-якому випадку до виконання сторонам, оформлених у письмовому вигляді відповідно до умов цього договору (п. 5.1 Договору).

В результаті невиконання вимог зазначеного договору відповідачем, позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15 та 16 Цивільного кодексу України підприємства, установи організації звертаються до господарського суду за захистом порушеного (невизнаного, оспорюваного) права; за загальним правилом захист порушеного права пов'язується з неправомірністю поведінки порушника, при цьому звернення до господарського суду з позовом на захист порушеного обов'язку позивача в межах господарських правовідносин сторін чинним законодавством не передбачено.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 610, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу положень ст. 712 Цивільного кодексу України, 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов Договору сплатив відповідачу попередню оплату вартості товару в розмірі 300000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1000 від 24.06.2014р.

В матеріалах справи відсутні докази поставки обладнання позивачу та докази повернення позивачу попередньої оплати.

15.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 1/2014 щодо невиконання зобовязань за договором поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014 р., в якій позивач зазначив, що у звязку з невиконанням відповідачем умов Договору щодо поставки товару, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» вимагає від останнього поставити товар в максимально стислі строки, але не пізніше 20.07.2014 р. та у пятиденний строк сплатити штрафні санкції у розмірі 810,36 грн. Також зазначив, що сума штрафних санкцій підлягатиме перерахунку та збільшенню з врахуванням дати фактичної поставки комбайнів.

Зазначена претензія була надіслана на адресу позивача 16.07.2014 р., про що свідчить фіскальний чек від 16.07.2014 р. (номер неможливо визначити) та опис вкладення у цінний лист.

Відповідь на претензію № 1/2014 від 15.07.2014 р. в матеріалах справи відсутня.

З наведеного вбачається, що позивач свої зобовязання за договором поставки виконав належним чином, а саме перерахував відповідачу попередню оплату вартості товару в розмірі 300000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1000 від 24.06.2014 р. Проте відповідач в порушення п. 2.1 Договору свої зобовязання за договором не виконав, у строк до 30.08.2014 р. товар не поставив. Крім того матеріали справи не містять доказів щодо підготовки товару до передачі позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені обставини, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимоги про повернення суми попередньої оплати в розмірі 300000,00 грн.

Пунктом 7.5 Договору встановлено, що у випадку порушення строків надання поставки товару або зміни товару у випадках, передбачених цим Договором, або інших умов договору постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент нарахування пені, від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення поставки товару, плату за користування чужими коштами відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України в розмірі 25 % річних від вартості непоставленого за кожен день прострочення поставки товару за кожен день прострочення до дня поставки товару включно, а у разі порушення строків більш ніж на 10 днів також штраф у розмірі 15 % від вартості товару.

Позивачем в посилання на п.7.1 Договору нараховано 25% річних за користування грошовими коштами у розмірі 53219,18 грн., 45000,00 грн. штрафу та 79306,85 грн. пені.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Сплата процентів за користування чужими грошовими коштами є прямим обов'язком боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до приписів п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/1666/14 від 27.10.2014р. вбачається, що обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобовязанням). На аванс можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення 45000,00 грн. штрафу та 79306,85 грн. пені, задовольнивши лише вимогу про стягнення 25% річних за користування грошовими коштами у розмірі 53219,18 грн.

Порушення відповідачем істотних умов Договору № 2014/06/23 від 23.06.2014 р. підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦК України).

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ст. 653 ЦК України).

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимоги про розірвання договору поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014 р., оскільки в даному випадку існує підстава для розірвання Договору, що передбачено нормами ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, оскільки матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем умов Договору щодо поставки товару.

Таким чином, відповідач порушив умови Договору щодо поставки оплаченого позивачем товару, що є істотним порушенням умов Договору.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 300000,00 грн. суми попередньої оплати та 53013,70 грн. плати за користування чужими грошовими коштами та про розірвання Договору поставки №2014/06/23 від 23.06.2014 р.

Стосовно посилання апелянта на те, що договір поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014р. є неукладеним з посиланням на не, що він не містить істотної умови, встановлення якої вимагається законом, що має наслідком його неукладеність, а саме ціну, не відповідає дійсності та не обґрунтоване належними та допустимими доказами з огляду на наступне.

Частина 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З аналізу умов спірного договору вбачається, що сторонами в договорі узгоджені такі істотні умови договору як предмет договору (розділ 1), умови поставки та приймання-передачі товару (розділ 2), права й обовязки сторін (розділ 3), ціна та порядок розрахунків (розділ 4), строк дії договору (розділ 5), якість, упаковка та маркування товару (розділ 6), відповідальність сторін тощо.

За приписами ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними умовами є умови, визначені такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч.2 ст. 180 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що сторони при укладанні договору досягли згоди з усіх істотних умов договору та підписали його за умовами, що здійснювалися за вільним вибором сторін.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воли (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

Аналізуючи умови спірного договору та керуючись наведеними вище нормами законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що зміст договору не суперечить вимогам чинного законодавства; сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення їх було вільним та відповідало їх внутрішній волі; умови договору направлені на реальне настання наслідків, обумовлених даним договором, тому підстав для визнання недійсним договору поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014 р. не має.

Пунктом 8 ст.181 ГК України визначено, що у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся), але якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

З постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р. випливає, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Як встановлено колегією суддів, доведено матеріалами справи спірний договір стороною виконувався, що не дає підстав вважати його неукладеним.

Така правова позиція узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 25.06.2011р. у справі №7/221-09/09 та №3-58гс11 від 25.06.2011р.

Відповідно до вимог ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, судова колегія не вбачає підстав для прийняття до уваги посилань апелянта на те, що договір поставки № 2014/06/23 від 23.06.2014 р. є неукладеним.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України, та не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 02.09.2015р. у справі №908/4114/15 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на скаржника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.09.2015 р. у справі №908/4114/15 залишити без змін.

Апеляційну скаргу HARVESTO Agrotrade Deutschland GmbH в особі представництва «Харвесто Агротрейд Дойчленд ГмбХ» м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 02.09.2015 р. у справі № 908/4114/15 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: А.М.Мясищев

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1. скаржнику (відповідачу)

2. позивачу

3. у справу

4 .апеляційному суду

5. ГСЗО