ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.12.2015 Справа № 5021/757/12

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С. В., при секретарі судового засідання Даніловій Т. А., розглянувши в судовому засіданні скаргу № 11-2/10 від 06.01.2015 ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області на дії органу Державної виконавчої служби по справі № 5021/757/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тувал» в особі арбітражного

керуючого ліквідатора ОСОБА_2, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області, м. Суми,

третя особа на стороні відповідача Державне агентство автомобільних

доріг України, м. Київ,

про стягнення 5 453 109,49 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 11-2/361 від 15.04.2015),

від третьої особи: не зявився

від ДВС: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 29.07.2012 (залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.10.2012 року) у справі № 5021/757/12 позов ТзОВ «Тувал» (заявлений ліквідатором товариства арбітражним керуючим ОСОБА_2 І.) задоволено повністю; присуджено до стягнення зі ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області на користь ТзОВ «Тувал» 5039459 грн. 60 коп. заборгованості за виконані роботи, 262051 грн. 90 коп. інфляційних втрат, 151597 грн. 99 коп. 3% річних, 64380 грн. 00 коп. як відшкодування судового збору.

09.01.2015 до господарського суду Сумської області від ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області надійшла скарга від 06.01.2015 № 11-2/10 на дії органу Державної виконавчої служби, в якій скаржник просить поновити строк оскарження постанов Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 35835810 від 04.02.2013 про стягнення з боржника виконавчого збору, № 45936514 від 25.12.2014 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, № 35835810 від 23.12.2014 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, № 42936592 від 25.12.2014 про відкриття виконавчого провадження про стягнення витрат на проведення виконавчих дій; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Комишана А.О. Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області щодо стягнення зі ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій та відкриття виконавчих проваджень по стягненням виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій; визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 35835810 від 04.02.2013 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 551748,95 грн.;визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 45936514 від 25.12.2014 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 551748,95 грн.;визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 35835810 від 23.12.2014 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 227,61 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 42936592 від 25.12.2014 про відкриття виконавчого провадження про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 227,61 грн.

05.02.2015 ОСОБА_1 автомобильних доріг у Сумській області звернулась до Господарського суду Сумської області із Заявою про уточнення первісно поданої скарги, у якій просила поновити строк оскарження Постанови Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 35835810 від 04.02.2013 про стягнення з боржника виконавчого збору; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Комишана А.О. Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області щодо стягнення зі ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору; визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 35835810 від 04.02.2013 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 551748,95 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 45936514 від 25.12.2014 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 551748,95 грн.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.02.2015 скаргу № 11-2/10 від 06.01.2015 ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області на дії органу Державної виконавчої служби по справі № 5021/757/12 залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2015 ухвалу господарського суду Сумської області від 09.02.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2015 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2015 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 09.02.2015 у справі № 5021/757/12 скасова, справу 5021/757/12 направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

У постанові Вищого господарського суду України від 10.09.2015 зазначено, що при новому розгляді місцевому господарському суду необхідно:

· дослідити матеріали виконавчого провадження, прийняті у якому постанови є предметом оскарження;

· всебічно і повно зясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати обєктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процессуального права.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постановах касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Представником відповідача (скаржника), під час нового розгляду справи, подано письмові пояснення від 29.10.2015 № 11-2/1054 щодо обгрунтування поданої скарги від 06.01.2015 № 11-2/10 та своєї позиції по справі з урахуванням висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 10.09.2015, відповідно до зазначених пояснень просить суд:

- Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Комишана А.О. Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області щодо стягнення зі ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору;

- Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 45936514 від 25.12.2014 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 551748,95 грн.

- Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 35835810 від 04.02.2013 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 551748,95 грн.

Зазначені вимоги є предметом розгляду під час нового розгляду справи.

В обґрунтування поданої скарги скаржник посилається на добровільне (самостійне виконання) рішення суду в межах строків, встановлених господарським судом. Крім того, скаржник вказав, що стягнення виконавчого збору державним виконавцем супроводжувалося численними порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012), Інструкції про проведення виконавчих дій (затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999). Зокрема, починаючи виконання рішення суду державний виконавець не пересвідчився, чи здійснені боржником дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк; після спливу строку, який державний виконавець вважав закінченим для добровільного виконання рішення, примусове виконання рішення невідкладно не розпочато та жодних заходів примусового виконання не здійснено; постанову про стягнення виконавчого збору прийнято з процесуальними порушеннями в період відкладення проведення виконавчих дій та зупинення виконавчого провадження без його поновлення, що зумовлює неправомірність дій державного виконавця щодо прийняття постанови в період, коли виконавчі дії не проводяться, та не повідомлено боржника про прийняття відповідної постанови.

Представник відповідача під час нового розгляду справи подав правове обґрунтування своєї позиції у справі з урахуванням висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 10.09.2015, відповідно до яких просить в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі у звязку з її безпідставністю.

Представник ВДВС в судове засідання від 25.11.15 надав для огляду суду матеріали виконавчого провадження ВП № 35835810 та виконавчого провадження № 45936514.

Крім того, представником відповідача в судовому засіданні від 25.11.15 було надано суду для огляду Журнал обліку вхідної кореспонденції відповідача.

В судовому засіданні представник скаржника повністю підтримав свої вимоги за скаргою на дії органу Державної виконавчої служби.

Представник Державної виконавчої служби вважає скаргу необґрунтованою та просить суд відмовити у її задоволенні.

Представник позивача в судове засідання не прибув про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвала суду від 02.10.2015 про призначення розгляду справи , направлена на адресу позивача, зазначену позивачем у позовній заяві, повернута на адресу суду відділенням поштового звязку, з зазначенням підстав повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, беручи до уваги, що позивач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, ухвали у справі направлялись позивачу за його юридичною адресою, про причини незявлення суду не повідомлено, враховуючи достатність часу, наданого учасникам судового процесу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що скарга ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області на дії органу Державної виконавчої служби задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

27.12.2012 на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду від 17.10.2012 № 5021/757/12, встановлений строк для самостійного виконання сім днів з моменту винесення постанови про відкриття провадження. Постанова отримана боржником 08.01.2013.

14.01.2013 державним виконавцем, за заявою боржника, винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій до 25.01.2013, відповідно до ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

04.02.2013 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, у звязку з невиконанням рішення суду в строк наданий для самостійного виконання. Дана постанова надіслана боржнику листом № 6/13/926 від 04.02.2013.

06.02.2013 державний виконавець, за клопотанням боржника, звернувся до господарського суду в порядку ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» з заявою про відстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 25.02.2013 відстрочено виконання рішення суду до 31.12.2013.

29.11.2013 від боржника вдруге подано лист до відділу щодо звернення до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду.

16.12.2013 господарським судом заяву державного виконавця про відстрочку виконання рішення суду залишено без задоволення.

05.12.2013 до відділу надійшов лист від боржника з проханням повідомити реквізити стягувача. Боржнику надано інформацію щодо реквізитів.

10.01.2014 до відділу надійшов лист від боржника про часткову сплату боргу та лист щодо звернення до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду.

22.01.2014 державний виконавець знову звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 03.02.2014 задоволено заяву про відстрочку та відстрочено виконання рішення суду до 31.04.2014, а ухвалою від 28.04.2014 відстрочено виконання рішення суду до 31.10.2014.

13.10.2014 до відділу надійшов лист від боржника з проханням повідомити реквізити стягувача. Боржнику надано інформацію щодо реквізитів.

31.10.2014 боржником надано лист проподання до ГУДКСУ у Сумській області платіжних доручень для перерахування боргу на рахунок ТОВ «Тувал».

17.12.2014 до державного виконавця від боржника надійшли платіжні доручення про сплату боргу.

24.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанови про стягнення виконавчого збору від 04.02.2013 та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 23.12.2014, відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» виведено в окремі виконавчі провадження.

25.12.2015 керуючись статями 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження № 45936514 з примусового виконання постанови № 35835810 виданої 04.02.2013 ВПВР УДВС ГУЮ у Сумській області про стягнення з ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області на користь держави виконавчого збору в сумі 551748,95 грн.

14.04.2015 на адресу відділу надійшов лист ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області з клопотанням про відстрочення направлення документів на безспірне списання боргу.

16.04.2015 державним виконавцем надано розяснення про право боржника самостійно, у відповідності до вимог ст.. 36 Закону України « Про виконавче провадження», ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, звернутися із заявою до суду про відстрочку або розстрочку виконання.

28.04.2015 ОСОБА_1 автомобільних доріг у Суимській області звернулося до Господарського суду Сумської області про відстрочення виконання рішення про стягнення виконавчого збору на загальну суму 551748, 95 грн. до 31.08.2015.

У звязку з добровільним виконанням боржником постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій № 35835810 від 23.10.2015 виконавче провадження № 45936592 було закінчено державним виконавцем 25.05.2015.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» спеціальний закон, який регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Таким чином, у вищезазначеній нормі Закону України «Про виконавче провадження» законодавцем акцентована позиція на тому, що виконавчий збір має адміністративний характер і стягується за прострочення строків для добровільного виконання з метою реалізації і стягується за прострочення строків для добровільного виконання з метою реалізації права стягувача на своєчасність виконання судового рішення.

Дана правова позиція узгоджується з постановою пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби». Так у п. 6 вказаної постанови надано розяснення, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Аналогічне тлумачення міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.03.2012 по справі № 6-47892ск11, якою визначається, що за правовою природою виконавчий збір є адміністративною відповідальністю (штрафом) за порушення вимог згаданого закону, зокрема за порушення строків, встановлених для самостійного виконання рішень майнового та немайнового характеру.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Відповідно до п. 3.7.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 N 512/5, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Посилання скаржника на порушення та не додержавння ВДС положень Інструкції «Про проведення виконавчих дій» (затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999), що знайшла своє відображення і у поставнові Вищого господарського суду України господарський суд Сумської області не може розглядати

Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповіднапостанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тобто, умовою стягнення виконавчого збору є невиконання рішення суду у встановлений строк.

Проаналізувавши вищенаведено суд не може погодитися з позицією скаржника відносно того, що державним виконавцем не здійснювалося жодних заходів з примусового виконання враховуючи наступне:

Державний виконавець неодноразово звертався до господарського суду із заявами про надання відстрочки виконання рішення суду, надавав відомості про банківські рахунки стягувача, тобто вживав всіх заходів щодо виконання судового рішення, в межах наявної фактичної можливості для проведення примусового виконання у наявній ситуації.

Оскільки, відповідно до положення про ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області, ОСОБА_1 є неприбутковою організацією, що входить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України та одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. Тому, при виконанні постанов про стягнення коштів державного та місцевого бюджету застосовується спеціально визначена процедура, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів та бюджетних установ». Вказаною постановою не передбачено накладання арешту на рахунки боржників, відкриті в органах Державної казначейської служби України.

Все нерухоме майно та інші основні засоби виробництва боржника забезпечують ведення діяльності Державного агентства автомобільних доріг України, а тому дія Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» розповсюджується на службу, а майно не підлягає реалізації.

Тому, застосування в повній мірі заходів примусового виконання рішень передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» до вказаної категорії боржника є неможливим.

Посилання скаржника у скарзі та Вищого господарського суду України у постанові від 10.09.2015 при розгляді касаційної скарги у справі № 5021/757/12 на пункут 4.16.1 Інструкції про проведення виконавчих дій судом не приймається до уваги, оскільки на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору вказаний пункт Інструкції про проведення виконавчих дій втратив чинність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець діяв відповідно до наданих йому повноважень в порядку, що визначений законом для виконання даної категорії справ, державним виконавцем проведено виконавчі дії у відповідності до вимог чинного законодавства, а заявлена у скарзі вимога про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області про стягнення виконавчого збору не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 77, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 автомобільних доріг у Сумській області на дії органу Державної виконавчої служби від 06.01.2015 № 11-2/10 по справі № 5021/757/12 залишити без задоволення.

Суддя С. В. Заєць