РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015Справа №910/28841/15

За позовом комунального підприємства «Шкільне»

До управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання дійсним договору та стягнення 85543,50 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Мішин Ю.С. (за дов.), Підгорна А.І. (керівник)

від відповідача не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом комунальне підприємство «Шкільне» до управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дійсним договору та стягнення 85543,50 грн..

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати наданих позивачем послуг.

Суд своєю ухвалою від 13.11.2015 порушив провадження у справі № 910/28841/15.

Відповідач відзиву на позов не надав, явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

В період з 21.04.2015 по 23.04.2015 позивач надав послуги з надання харчування учнів у загальноосвітніх навчальних закладах Печерського району міста Києва на загальну суму 85543,50 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом № 7 виконаних робіт за період з 21.04-23.04.2015 від 06.05.2015, в якому є посилання на договір № 2 від 21.04.2015.

Позивач просить визнати дійсним договір № 2 від 21.04.2015, укладений між комунальним підприємством «Шкільне» та управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Звертаючись до суду позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України, який повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 20 ГК України, якою визначено також способи захисту суб'єктом господарювання та споживачем своїх прав і законних інтересів.

Із положень вказаних норм матеріального права не випливає спосіб захисту права, обраного позивачем.

Водночас, факт здійснення надання послуг позивачем, прийняття їх відповідачем свідчить про укладення між сторонами договору надання послуг у спрощений спосіб.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач за послуги не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з приписами ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 85543,50 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 85543,50 грн. боргу. В частині визнання договору № 2 від 21.04.2015 дійсним суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на відповідача покладається судовий збір з вимог про стягнення 85543,50 грн.. Судовий збір в іншій частині позовних вимог покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (01021, м. Київ, вул. Інститутська, 24/7, код 39833860) на користь комунального підприємства «Шкільне» (01042, м. Київ, вул. Раєвського, 28, код 19130066) 85543,50 грн. боргу, 1283,15 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення підписано 10.12.2015.

Суддя С. А. Ковтун