КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа№ 910/22385/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Кравчик С. М. - представник за довіреністю № 91/2015/11-7 від 11.11.2015

від відповідача: Синиченко О. Ю. - представник за ордером КС№ 45864 від 29.09.2015 та за договором № 11/15 від 29.09.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015

у справі № 910/22385/15 (суддя Мандриченко О. В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України»

про стягнення 227 053,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 137 039,50 грн. за поставлену за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 330306 від 17.12.2012 в період з 01.12.2012 по 01.10.2013, але неоплачену теплову енергію, 80 374,16 грн. інфляційної складової суми основного боргу та 3 % річних в сумі 9 640,30 грн.

При цьому у прохальній частині позову (а.с. 8) позивач просив основний борг за теплову енергію зарахувати на рахунок з спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу АТ «Ощадбанк», р/р 01, код 00131305, МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 4Б), а усі інші кошти - на поточний рахунок № 1 у ГУ по м. Києву та Київській обл. ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, Одержувач - ПАТ «Київенерго» (м. Київ, пл. Франка, 5, ).

15.09.2015 позивач звернувся до суду з заявою про виправлення описки у позовній заяві (а.с. 55), де, серед іншого, просив основний борг за теплову енергію на потреби категорії споживачів «Бюджет» зарахувати на р/р 01 у філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України», код 00131305, МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київенерго», а усі інші кошти - на поточний рахунок № 1 у ГУ по м. Києву та Київській обл. ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, Одержувач - ПАТ «Київенерго» ).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2015, повний текст якого складений 06.10.2015, у справі № 910/22385/15 позов задоволено частково, провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 137 039,50 грн. припинене, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 80 374,16 грн. інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 9 640,30 грн.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи доведений факт невиконання відповідачем своїх обов'язків по оплаті поставленої у спірний період теплової енергії, проте з наданої позивачем довідки про надходження коштів від ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» слідує, що заборгованість за теплову енергію в сумі 137 039,50 грн. відповідач позивачу перерахував, що, у відповідності до п. 1-1 ст. 80 ГПК України, тягне за собою припинення провадження у справі в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі № 910/22385/15 в частині припинення провадження у справі щодо основного боргу в сумі 137 039,50 грн. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що при прийнятті судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, обставинам справи дано неправильну юридичну оцінку.

Так, позивач зазначив про те, що висновок суду першої інстанції про те, що надана позивачем довідка про надходження коштів від ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» свідчить про перерахування відповідачем позивачу коштів в сумі 137 039,50 грн. спростовуються відомостями, які містяться у цій довідці.

Крім того, позивача зауважив на тому, що ним 15.09.2015 до суду першої інстанції було подано заяву про виправлення описки у позовній заяві від 15.09.2015, у якій позивач просив виправити в прохальній частині позовної заяви помилково зазначену суму витрат по сплаті судового збору та вважати вірною суму витрат - 4 541,08 грн., та просив повернути з державного бюджету зайво сплачений судовий збір в сумі 194,14 грн., проте судом першої інстанції, в порушення норм процесуального права, вказану заяву розглянуто не було.

Ухвалою від 30.10.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Рябуха В. І., Ропій Л. М. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

В судовому засіданні 18.11.2015 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі іншого відповідача, в якому просив залучити до участі у справі іншого відповідача - Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2», оскільки послуги з теплопостачання для опалення приміщення блоку допоміжних відділень, які не були прийняті на баланс відповідача, фактично отримувала вказана особа, а відповідач лише виступив посередником між ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» та позивачем, уклавши з останнім Договір на № 330306 від 17.12.2012, а ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», в свою чергу, гарантувало компенсацію суми за спожиту за вказаним договором теплову енергію.

Представник позивача проти задоволення зазначеного клопотання заперечив.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача залучити до участі у справі в якості іншого відповідача Публічне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» з підстав, які викладені нижче.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав повністю, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

17.12.2012 позивач як постачальник та відповідач як абонент уклали договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 330306 (далі Договір) (а.с. 18-21), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору позивач зобов'язався постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року в кількості та обсягах згідно з Додатком № 1 до Договору.

Згідно з п. 2.3.1 Договору відповідач зобов'язаний додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

У Додатку № 1 до Договору (а.с. 25) сторони погодили обсяги постачання позивачем теплової енергії.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача за спожиту теплову енергію 137 039,50 грн.

При вирішенні спору сторін в цій частині вказану вимогу, на думку колегії суддів, слід розбити на дві суми: 136 855,23 грн. та 184,27 грн. з огляду на таке.

Згідно з п. 8.1 Договору Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2013. Можливості автоматичного продовження Договору сторони не передбачили, а відтак, Договір припинив свою дію 15.04.2013.

Проте, до майнових вимог позивача до відповідача входять вимоги про стягнення на його користь 184,27 грн. вартості теплової енергії, поставленої у вересні 2013 року, тобто після припинення дії Договору.

Надання вказаних послуг підтверджується двома наявними в матеріалах справи обліковими картками за вересень 2013 року на суму 142,45 грн. та 41,82 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення з нього вартості теплової енергії, поставленої позивачем у вересні 2013 року, в сумі 184,27 грн., що колегія суддів вважає обґрунтованим з огляду на таке.

Згідно з ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Тобто, законодавством передбачено, що правовим наслідком закінчення строку дії договору є відсутність договору як підстави, з якою закон пов'язує здійснення прав і виконання обов'язків сторонами за цим договором.

Враховуючи, що послуги з теплопостачання у вересні 2013 року надані після припинення дії Договору, взаємовідносини сторін щодо теплової енергії, поставленої позивачем у вказаний період, умовами Договору не регулюються.

Водночас, як слідує зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за поставлену позивачем згідно з Договором теплову енергію, а підставою - невиконання відповідачем взятих на себе за Договором зобов'язань з оплати вказаної енергії.

Жодного доказу того, що відповідач звернувся до позивача з проханням поновити теплопостачання у вересні 2013 року і взяв на себе зобов'язання поставлену теплову енергію оплатити, матеріали справи також не містять.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість його вимог про стягнення з відповідача 184,27 грн. вартості теплової енергії, поставленої у вересні 2013 року, тому у задоволенні вказаних вимог, які позивач ґрунтує на невиконанні відповідачем зобов'язань за Договором, слід відмовити.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача 136 855,23 грн. вартості теплової енергії, поставленої в період з грудня 2012 року по квітень 2013 року, тобто протягом дії Договору, слід зазначити таке.

Факт поставки позивачем згідно з Договором в період з грудня 2012 року по квітень 2013 року теплової енергії на загальну суму 136 855,23 грн. відповідачем не заперечується і підтверджується наявними в матеріалах справи копіями облікових карток за спірний період. (Облікову картку за грудень 2012 року на суму 10 948,75 грн., на відсутність якої в матеріалах справи вказав відповідач, позивачем долучено до матеріалів справи на вимогу колегії суддів - примітка суду).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 275 ГК України за договором енергопостачання, до яких відноситься спірний Договір, підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з п.п. 2, 4 додатку № 4 до Договору, відповідач щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районі теплозбуту № 1 за адресою: вул. Жилянська, 63 облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду, акт приймання-передавання товарної продукції, рахунок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду, не пізніше 25 числа поточного місяця за вказаними документами виконує сплату.

З матеріалів справи слідує і сторонами не заперечується, що в рахунок оплати теплової енергії, поставленої за умовами Договору, відповідач позивачу грошових коштів не перераховував.

Отже, з поставленої позивачем за умовами Договору в період з 01.12.2012 до 15.04.2013 теплової енергії неоплаченою відповідачем залишилась теплова енергія на загальну суму 136 855,23 грн.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що з наданої позивачем довідки про надходження коштів від ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» (а.с. 63) слідує, що відповідач перерахував позивачу заборгованість за теплову енергію в сумі 137 039,50 грн., оскільки вказана довідка доводить протилежне.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за поставлену за Договором за період з 01.12.2012 по 14.04.2013 теплову енергію в сумі 136 855,23 грн. підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Посилання відповідача на те, що оплатити поставлену за умовами Договору теплову енергію має не він, а ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», оскільки укладення Договору було зумовлено необхідністю обігрівати корпус блоку допоміжних відділень, що на час укладення Договору будувався ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», і що відповідно до усних домовленостей та гарантій вказана особа взяла на себе зобов'язання по оплаті такої теплової енергії, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки гарантійним листом № 334 від 16.12.2013, на який на підтвердження вказаних обставин посилається відповідач і копію якого він додав до відзиву на позов (а.с. 69), ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» не гарантує позивачу оплату теплової енергії, поставленої за Договором, а гарантує відповідачу компенсацію 137 039,65 грн., які той витратить на оплату позивачу вказаної теплової енергії.

Той факт, що такі витрати має нести саме відповідач, підтверджується змістом листа № 164 від 22.04.2013 (а.с. 22), де відповідач, визнавши наявність боргу за Договором та зазначивши, що він є бюджетною організацією і через відсутність коштів тимчасово не має можливості вказану заборгованість погасити, просить відкласти термін її погашення та зобов'язується при відновленні фінансування по розділу капітальне будівництва погасити існуючу заборгованість перед позивачем за постачання теплової енергії.

При цьому, обставини, пов'язані з відсутністю фінансування відповідача як бюджетної організації на цілі капітального будівництва, враховуючи, що на вказані обставини як на підставу відмови у позові відповідач не посилався, наполягаючи і в суді першої інстанції, і в апеляційному суді лише на тому, що існуючий борг перед позивачем має сплатити інша особа, колегією суддів не досліджуються і при вирішенні спору сторін не враховуються.

Водночас колегія суддів враховує, що згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи зі змісту Договору, саме на відповідача покладений обов'язок оплатити поставлену позивачем за його умовами теплову енергію, і вказаний обов'язок не обумовлений сторонами у Договорі будь-якими обставинами.

Будь-які докази того, що відповідач лише виступив посередником між ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» та позивачем, уклавши з останнім Договір, на що посилається відповідач у клопотанні про залучення до у часті у справі в якості іншого відповідача ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», матеріали справи не містять.

Слід зазначити і про те, що ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» не є стороною Договору та, відповідно, не брало на себе жодних обов'язків за Договором, а відтак, правові підстави як для залучення до у часті у справі в якості іншого відповідача ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», так і для покладення на вказану особу обов'язку оплатити спірні роботи відсутні.

Клопотання відповідача про залучення до у часті у справі в якості іншого відповідача ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» задоволенню не підлягає як необґрунтоване та таке, що не ґрунтується на вимогах закону.

З огляду на підстави відмови у задоволенні вказаного клопотання, посилання відповідача на те, що послуги за Договором з теплопостачання для опалення приміщення блоку допоміжних відділень, які не були прийняті на баланс відповідача, фактично отримувало ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», до уваги колегією суддів також не приймаються.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 80 374,16 грн. інфляційної складової суми основного боргу та 3 % річних в сумі 9 640,30 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що при перерахунку сум 3 % річних та інфляційної складової суми основного боргу, навіть з врахуванням часткового задоволення судом позовних вимог про стягнення основного боргу, сума їх виявилась більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційної складової суми основного боргу підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

За таких обставин, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційної складової суми основного боргу в сумі 80 374,16 грн. та 3 % річних в сумі 9 640,30 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі № 910/22385/15 підлягає зміні, позовні вимоги задовольняються частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 136 855,23 грн., інфляційна складова основного боргу в сумі 80 374,16 грн. та 3 % річних в сумі 9 640,30 грн., в решті позовних вимог відмовляється.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, з урахуванням заяви про виправлення описки у позовній заяві від 15.09.2015 (а.с. 55), позивач просив суд основний борг за теплову енергію на потреби категорії споживачів «Бюджет» зарахувати на р/р 01 у філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України», код 00131305, МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київенерго», а усі інші кошти - на поточний рахунок № 1 у ГУ по м. Києву та Київській обл. ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київенерго» ).

Суд першої інстанції при викладенні резолютивної частини рішення вказане прохання позивача не врахував і в резолютивній частині рішення номера рахунків, на які слід зарахувати відповідні суми задоволених майнових вимог, не зазначив без пояснення причин в описовій або мотивувальній частинах рішення.

Проте, враховуючи, що одержувачем за вказаними в позові рахунками є позивач, колегія суддів не вважає підстав для відмови позивачу у зарахуванні задоволених позовних вимог в частині суми основного боргу та сум інфляційних і річних на різні, вказані позивачем, рахунки, і вносить до резолютивної частини рішення суду першої інстанції відповідні зміни.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Київенерго» підлягає частковому задоволенню, судові витрати по справі, в тому числі за подачу апеляційної скарги, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас слід зазначити про таке.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат;

- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати;

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Загальна сума заявлених майнових вимог у цій справі дорівнює 227 053,96 грн. (137 039,50+80374,16+9640,30).

З огляду на вказані обставини, при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 4 541,08 грн.

З доданого до позовної заяви платіжного доручення № від 12.08.2015 (а.с. 12) слідує, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в сумі 4 541,10 грн., що на 0,02 грн. більше, за суму, яку мало бути сплачено.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діє станом на дату винесення постанови, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У вищезгаданій Заяві про виправлення описки в позовній заяві від 15.09.2015 (а.с. 55), позивач, серед іншого, просив повернути йому з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в сумі 194,14 грн.

Як на підставу для повернення судового збору позивач послався на те, що ним при складенні позовної заяви в її прохальній частині було допущено описку, а саме, невірно вказано суму судового збору - замість 4 541,08 грн. помилково вказано 4 735,22 грн., з огляду на що позивач просить вважати вірною суму витрат зі сплати судового збору в розмірі 4 541,08 грн., а решту, в сумі 194,14 грн., повернути з Державного бюджету Україні.

Зі змісту вказаної заяви слідує, що позивач вважає, що ним при звернення до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 4 735,22 грн., проте вказані посилання позивача не відповідають наявним в матеріалах справи документальним доказам.

За таких обставин, поверненню заявникові підлягає судовий збір в сумі 0,02 грн. (4 541,10- 4 541,08). Відповідно, Заява позивача про виправлення описки в позовній заяві від 15.09.2015 в частині повернення з Державного бюджету України зайво сплаченого судового збору в сумі 194,14 грн. задовольняється частково.

Керуючись ст. 99 ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі № 910/22385/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі № 910/22385/15 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 у справі № 910/22385/15 в такій редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» (04054, м. Київ, вул. Воровського, 27, ідентифікаційний код 02012007) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305, р/р 01 у філії ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України», МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київенерго») основний борг в сумі 136 855 (сто тридцять шість тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 23 коп.

3. Стягнути з Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» (04054, м. Київ, вул. Воровського, 27, ідентифікаційний код 02012007) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305, поточний рахунок № 1 у ГУ по м. Києву та Київській обл. ВАТ «Ощадбанк», МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київенерго»), інфляційну складову основного боргу в сумі 80 374 (вісімдесят тисяч триста сімдесят чотири) грн. 16 коп., 3 % річних в сумі 9 640 (дев'ять тисяч шістсот сорок) грн. 30 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4 537 (чотири тисячі п'ятсот тридцять сім) грн. 39 коп.

4. В решті позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Повернути Публічному акціонерному товариству «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 0 (нуль) грн. 02 коп., перерахований платіжним дорученням № від 12.08.2015, оригінал якого міститься в матеріалах справи.»

4. Стягнути з Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» (04054, м. Київ, вул. Воровського, 27, ідентифікаційний код 02012007) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 4 991 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто одна) грн. 13 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/22385/15.

Повний текст постанови складено: 21.12.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій