ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р. Справа № 909/1130/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Манів-Головецька О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ, 76004

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул. Івасюка, 24/157, м. Івано-Франківськ,76018

про стягнення 20125, 81 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - головний спеціаліст юридичного відділу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, (довіреність № 1840/01-20/14-в від 04.12.15);

від відповідача: ОСОБА_1 - фізична особа - підприємець, (паспорт серія СЕ 350233, виданий Івано-Франківським МВ УМВС в Івано-Франківській області 11.11.05)

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся в суд з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 20125, 81 грн., з яких: 18000, 00 грн. - основної заборгованості, 1006, 62 грн. - пені, 996, 66 грн. - інфляційних втрат, 122,53 грн. - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобов"язань згідно договору № 087 від 17.07.14. Також, позивач вказав на те, що відповідач самовільно встановив літній торговий майданчик до надання погодження на його розміщення, тому нарахування за користування елементами благоустрою проведено у подвійному розмірі з 01.04.14 по 01.11.14 відповідно до п.7 Положення "Про розміщення та порядок облаштування літніх торгових майданчиків в м.Івано-Франківську" та п.2 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.07.14 №356.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та вказав, що користувався окремими елементами благоустрою на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №214 від 24.04.14 та договору від 29 квітня 2014 року та рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №356 від 10.07.14. та договору від 17 липня 2014. Звернув увагу суду на те, що в травні оплатив користування об"єктом згідно договору №043 від 29.04.14 в сумі 1618,75 грн. та 29.07.14 оплатив користування об"єктом згідно договору №087 від 17.07.14 за серпень в сумі 3000,00 грн. та зазначив, що в червні не використовував для господарської діяльності літній торговий майданчик.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Предметом даного спору є матеріально правова вимога виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 20125,81 грн. плати за користувався окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення літнього торгового майданчика для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до 1.4. Положення "Про розміщення та порядок облаштування літніх торгових майданчиків в м. Івано-Франківську", яке затверджено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №152 від 20.03.14 (далі- Положення) суб"єкти господарювання набувають права на розміщення літнього торгового майданчика на підставі і в порядку, передбаченими чинним Законом України "Про благоустрій населених пунктів", а також при наявності витягу з рішення на розміщення та облаштування літнього торгового майданчика на території міста та укладеного договору на право тимчасового користування елементами благоустрою комунальної власності.

Згідно п.2.11. вищевказаного положення, самовільно встановлений - літній торговий майданчик використовується без погодження виконавчого комітету міської ради та укладеного договору на право тимчасового користування елементами благоустрою комунальної власності або правоустановлюючого документу на земельну ділянку, що зафіксовано рейдовою групою, уповноваженим органом виконавчого комітету.

Як вбачається з матеріалів справи 01.04.14 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до міського голови із проханням про надання дозволу на розташування літнього майданчика поруч кафе "Пивний бум", який знаходиться за адресою вул. Привокзальна,9, що підтверджується копією заяви підприємця із відбитком Дозвільного центру м.Івано-Франківська за вх.№76236 від 01.04.14.

24.04.14 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення №214 "Про облаштування літніх торгових майданчиків поруч об"єктів ресторанного господарства на території м.Івано-Франківська", яким погоджено облаштування літніх торгових майданчиків на 2014 рік в літній період року поруч об"єктів ресторанного господарства, відповідно до паспорта літнього торгового майданчика погодженого Департаментом містобудування та архітектури, а також в яких створені необхідні санітарно- побутові умови для дотримання правил особистої гігієни відвідувачів, зокрема суб"єкту господарської діяльності ОСОБА_1, майданчик площею - 50,0 кв.м. на вул. Привокзальній,9 поруч кафе "Пивний бум" терміном до 01.06.14.

29.04.14 між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №043 на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення літнього торгового майданчика для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п.2.1. даного договору, цей договір вступає в дію з дня його підписання сторонами та діє до 01.06.14.

Пунктом 4.1. договору, встановлено, що розмір плати за користування 1 кв.м. становить 26,25 грн. на місяць з урахуванням коефіцієнта зони 1,5.

Загальний розмір плати за об"єкт становить 1618,75 (одна тисяча шістсот вісімнадцять грн. 75 коп.) , якщо плата за користування елементами благоустрою відбувається єдиним платежем за весь період функціонування ЛТМ (п.4.2. договору №043 від 29.04.14).

На виконання умов договору відповідач 07.05.14 сплатив плату за користування елементами благоустрою за період обумовлений договором єдиним платежем в сумі 1618,75 грн. Даний факт позивачем не заперечується.

Поданий позивачем акт обстеження рейдової групи №23 від 27.05.14, суд не може розцінити як доказ самовільного встановлення відповідачем літнього торгового майданчика за період з квітня по травень 2014 р., оскільки приписи даного акта не містять зауважень щодо неукладення договору чи ненадання дозволу на розміщення ЛТМ.

За таких обставин, суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що відповідач в квітні та травні самовільно користувався окремими елементами благоустрою комунальної власності, а тому вимога позивача в частині стягнення з відповідача плати нарахованої в подвійному розмірі в сумі 6000,00 грн. за вказаний вище період, відповідно до п.7 Положення від 20.03.14 до задоволення не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 12000,00 за період з 01.06.14 по 31.10.14, суд зазначає наступне.

27.06.14 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до міського голови із заявою про надання дозволу на розташування літнього майданчика поруч кафе "Пивний бум", який знаходиться за адресою вул. Привокзальна,9, що підтверджується копією заяви підприємця із відбитком Дозвільного центру м.Івано-Франківська за вх.№81168 від 27.06.14.

10.07.14 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення №356 "Про облаштування літніх торгових майданчиків поруч об"єктів ресторанного господарства на території м.Івано-Франківська", яким погоджено облаштування літніх торгових майданчиків на 2014 рік в літній період року поруч об"єктів ресторанного господарства, відповідно до паспорта літнього торгового майданчика погодженого Департаментом містобудування та архітектури, а також в яких створені необхідні санітарно- побутові умови для дотримання правил особистої гігієни відвідувачів, зокрема суб"єкту господарської діяльності ОСОБА_1, майданчик площею-50,0 кв.м. на вул. Привокзальній,9 поруч кафе "Пивний бум".

Відповідно до п.2 даного рішення, суб"єктам господарювання, зокрема ФОП ОСОБА_1, які самовільно встановили літні торгові майданчики до надання погодження на їх розміщення, відповідно до п.7 "Про розміщення та порядок облаштування літніх торгових майданчиків в м. Івано-Франківську" при укладанні договору на право тимчасового користування елементами благоустрою комунальної власності, нарахування за користування елементами благоустрою проводити в подвійному розмірі з 1 квітня по 1 листопада 2014 року.

17.07.14 між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №087 на право тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення літнього торгового майданчика для провадження підприємницької діяльності. Даний договір укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, підпис позивача засвідчено печаткою, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України, ст. 181 ГК України. Згідно приписів ст. 204 ЦК України, зазначений вище договір є правомірним правочином, так як його недійсність прямо не встановлена законом; договір сторонами не оскаржувався, отже не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.2.1. даного договору, цей договір вступає в дію з дня його підписання сторонами та діє до 31.10.14.

Пунктом 4.1. договору, встановлено, що розмір плати за користування 1 кв.м. становить 60,00 грн. на місяць з урахуванням коефіцієнта зони 1,5.

Щомісячний розмір плати за об"єкт становить 3000,00 (три тисячі гривень), на місяць (п.4.2. договору №087 від 17.07.14).

Згідно п.4.3 договору, плату за користування замовник, незалежно від наслідків її господарської діяльності, сплачує в безготівковому порядку на поточний рахунок Уповноваженого органу наперед за наступний місяць не пізніше 25 числа попереднього місяця.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, відповідно до п. 5.3.2. Договору, зобов"язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати нарахування за договором.

В порушення взятих на себе зобов"язань, відповідач 29.07.14 частково оплатив користування окремими елементами благоустрою в сумі 3000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача.

З метою досудового врегулювання спору позивач 21.10.14 направив на адресу відповідача лист з вимогою погасити заборгованість, що підтверджується поштовим повідомленням. Проте, дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. ст. 173, 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із приписами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у строк (термін) визначений у зобов'язанні (ч. 1 ст. 530 ЦК України), оскільки зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відтак, в силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, за документальними даними, поданими позивачем, заборгованість відповідача перед виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради за користування елементами благоустрою становить 12000,00 грн.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Дослідивши поданий позивачем акт обстеження рейдової групи №93 від 22.07.14, в якому міститься припис терміново укласти договір на право користування елементами благоустрою комунальної власності, суд не може розцінити як належний та допустимий доказ, оскільки він суперечить матеріалам справи, з яких вбачається, що на час даної перевірки договір між сторонами спору вже був укладений 17.07.14.

Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості в сумі 12000,00 грн. або підтвердження демонтажу ЛТМ не надав, доводи позивача не спростував, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 12000,00 грн. за період з 01.06.14 по 31.10.14 боргу обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Відповідно до п.7.2 укладеного договору, у випадку порушення терміну сплати або внесення плати за об'єкт користування не в повному обсязі Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення терміну сплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу від суми заборгованості, що склалася з моменту виникнення заборгованої включаючи день сплати заборгованості. Крім нарахованої пені, замовник сплачує також суму інфляції за період прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 1006,62 грн., 999,66 грн. - інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 122,53 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Суд, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи період заборгованості, беручи до уваги часткову оплату боргу та межі позовних вимог, перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат і пені та дійшов висновку, що наявний в матеріалах справи розрахунок позивача є помилковим, тому вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а саме 484,93 грн. - пені, 58,19 грн. - 3% річних та 549,00 грн. - інфляційних втрат. В решті вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи із викладеного, позов підлягає до часткового задоволення в сумі 13092,12 грн. В решті позовних вимог в сумі 7033,69 грн. слід відмовити.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, витрати, понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на сторони пропорційно до задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.124 Конституції України, ст. 509, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 614, 625, 629 Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 175,193,216, 230 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст.4-3, 4-7, 33, 43, 49, 55, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 20125, 81 грн. задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул. Івасюка, 24/157, м. Івано-Франківськ,76018 (код НОМЕР_1) на користь виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вул. Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ, 76004 (код 04054346) - 12000,00 (дванадцять тисяч гривень) - заборгованості, 484,93 (чотириста вісімдесят чотири гривні дев"яносто три копійки) - пені, 58,19 (п"ятдесят вісім гривень дев"ятнадцять копійок) - 3% річних та 549,00 ( п"ятсот сорок дев"ять гривень) - інфляційних втрат, а також 792,32 (сімсот дев"яносто дві гривні тридцять дві копійки) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог в сумі 7033,69( сім тисяч тридцять три гривні шістдесят дев"ять копійок) відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.12.15

Суддя Максимів Т. В.