РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015Справа №910/20700/15

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Приватного підприємства "Вояж"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення з орендованого майна.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Загоровська Н.В., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Захарченко К.П., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» (далі - позивач) до Приватного підприємства «Вояж» (далі - відповідач) про виселення з орендованого майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2015 було порушено провадження у справі № 910/20700/15, розгляд справи призначено на 16.09.2015.

04.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано повідомлення про відсутність аналогічного спору.

16.09.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 16.09.2015 представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 13.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/20700/15 позивач виконав.

У судове засідання 16.09.2015 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 13.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/20700/15 відповідач не виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 16.09.2015 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 16.09.2015 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 13.08.2015 про порушення провадження у справі № 910/20700/15 та задоволенням клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 08.10.2015.

28.08.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

07.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву та клопотання залучення до участі у справі третіх осіб.

08.10.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про зміну предмету позову.

Судове засідання 08.10.2015 не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2015 розгляд справи було призначено на 11.11.2015.

У судове засідання 11.11.2015 представник позивача з'явився.

У судове засідання 11.11.2015 представник відповідача з'явився та подав клопотання про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши у судовому засіданні 11.11.2015 клопотання представника відповідача про залучення третіх осіб, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення даного клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні 11.11.2015 клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду спору, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 12.10.2015 та необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 02.12.2015.

16.11.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

24.11.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи були подані письмові пояснення.

02.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 02.12.2015 заяву позивача про зміну предмету позову, суд дійшов до висновку про необхідність її прийняття, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про зміну предмету позову не суперечить приписам ГПК України, а тому приймається до розгляду.

Представник позивача у судове засідання 02.12.2015 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 02.12.2015 не з'явився.

У судове засідання 02.12.2015 представник третьої особи з'явився, надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши у судовому засіданні 02.12.2015 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку із його необґрунтованістю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2010 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (далі - позивач, орендодавець) та Приватним підприємством "Вояж" (далі - відповідач, орендар) було укладено Договір оренди №27-Упр(Ор)-10 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець на підставі рішення Київради від 18.12.2008 № 860/860 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Харківська" (вестибюль №1), для торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що опис технічного стану об'єкта оренди та дата його передачі орендарю, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною Договору (додаток №1 до Договору).

На виконання умов Договору, позивачем було передано відповідачу в оренду частину переходу станції метро "Харківська" (вестибюль № 1), загальною площею 38,7 кв.м., що підтверджується актом приймання передачі майна в оренду від 12.05.2010.

Строк дії договору оренди сторони визначили у п. 9.1 Договору, а саме - договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і, відповідно до рішення Київради від 18.12.2008 № 860/860, діє з 12.05.2010 до 10.05.2013.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

16.05.2013 позивач направив відповідачу повідомлення вих. № 11-03/377 від 15.05.2013 про припинення та відмову від продовження дії Договору з вимогою звільнити об'єкт оренди від тимчасової огороджуючої конструкції (кіосків) та передати орендоване майно за актом прийому-передачі.

Відповідач, у своєму відзиві, заперечуючи проти позову, зазначає про неотримання від позивача повідомлення про припинення Договору та зазначає, що відповідно до штрихового ідентифікатора Укрпошти взагалі відсутнє та не зареєстровано відправлення за номером 882.

Однак, на сайті http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/, з якого відповідачем 06.10.2015 було зроблено роздруківку про відсутність такого відправлення, зроблену за запитом 06.10.2015 о 17 год. 22 хв., УДППЗ «Укрпошта» зазначено, що інформація про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації.

Таким чином, відсутність зазначеного відправлення в системі, безпосередньо пов'язується зі спливом шестимісячного строку з моменту його пересилання.

Направлення відповідачу зазначеного повідомлення підтверджується описом вкладення у цінний лист від 16.05.2013 та квитанцією № 1191 від 16.05.2013, копії яких містяться в матеріалах справи. Також судом встановлено, що вищевказане повідомлення було направлено позивачем на належну адресу відповідача, яка зазначена в розділі 10 Договору.

Відповідач, в свою чергу, обов'язку щодо повернення орендованого майна за Договором не виконав, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про виселення відповідача з орендованого майна та зобов'язання демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 291 ГК України.

Відповідач, заперечуючи проти позову, також зазначає, що рішенням Постійної комісії з питань власності Київської міської ради № 08/283-1239 від 31.10.2013 погоджено питання щодо продовження відповідачу строку дії Договору та встановлено строк дії Договору 2 роки 364 дні, в зв'язку з чим відповідач вважає Договір продовженим.

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції місцевих рад відноситься зокрема прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Частиною 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до умов п. 9.3 Договору після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійної комісії з питань власності Київської міської ради №08/283-1239 від 31.10.2013, оформленим протоколом № 163, погоджено питання щодо продовження відповідачу строку дії договору оренди частин переходів загальною площею 31,9 кв.м. на станції метро «Осокорки» (вестибюль № 2) та загальною площею 38,7 кв.м. на станції метро «Харківська» (вестибюль № 1).

Станом на поточну дату інформація щодо прийняття Київською міською радою відповідного рішення про продовження строку дії Договору відсутня.

З урахуванням вище встановленого, суд приходить до висновку, що відповідач помилково ототожнює рішення Київської міської ради, яке приймається сесійно в пленарному режимі, з рішеннями Постійної комісії з питань власності Київської міської ради, які стосуються лише вивчення, попереднього розгляду та підготовки питань, які належать до відання ради.

Постійні комісії можуть вносити рекомендації та пропозиції на розгляд відповідної ради, а не приймати рішення замість останньої, що вбачається з аналізу положень ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", якою визначено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Оскільки рішення про продовження строку дії Договору Київською міською радою не приймалось, доказів зворотного відповідачем суду не надано, відсутні правові підстави для продовження користування відповідачем комунальним майном згідно Договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 12.05.2015 у справі № 910/21795/14.

Крім того, згідно зі ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказана стаття також кореспондується зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частини другої якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Аналогічна правова позиція також викладена в п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

В свою чергу, як вбачається з Договору, орендодавцем спірного майна є саме позивач, з огляду на що лише наявність або відсутність заперечень позивача впливає на продовження чи, відповідно, припинення дії спірного Договору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом встановлено, що на час звернення позивача з позовом до суду Договір припинив свою дію у зв'язку із спливом строку, на який його було укладено. Отже позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факту припинення договірних відносин між сторонами за Договором.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов'язку звільнити орендоване майно після спливу строку дії Договору, вимога позивача про виселення відповідача з орендованого майна є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Як наслідок, задоволенню також підлягає вимога позивача про зобов'язання відповідача демонтувати належні йому тимчасові огороджуючі конструкції (кіоск орендаря).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Приватне підприємство "Вояж" (02068, м. Київ, вулиця Ревуцького, будинок 12А, ідентифікаційний код: 23730362) з орендованого майна, а саме: частина переходу загальною площею 38.7 м. кв., що знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро «Харківська» (вестибюль № 1).

3. Зобов'язати Приватне підприємство "Вояж" (02068, м. Київ, вулиця Ревуцького, будинок 12А, ідентифікаційний код: 23730362) демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції, що належать Приватному підприємству "Вояж" (02068, м. Київ, вулиця Ревуцького, будинок 12А, ідентифікаційний код: 23730362) та знаходяться в частині переходу за адресою: м. Київ, станція метро «Харківська» (вестибюль № 1), загальною площею 38,7 кв.м.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Вояж" (02068, м. Київ, вулиця Ревуцького, будинок 12А, ідентифікаційний код: 23730362) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35, ідентифікаційний код 03328913) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн 00 коп.

Повне рішення складено 10.12.2015.

Суддя О.В. Нечай