РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа №910/27752/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Портал"

до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Цитадель"

про розірвання договору добровільного страхування кредитів №0701/11-634 від 01.07.2015 року та стягнення 1 755 552,26 грн.

Представники сторін:

від позивача: Блінов С.І. - представник за довіреністю № 13/188 від 19.05.2015 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Банк "Портал" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Цитадель" про розірвання договору добровільного страхування кредитів №0701/11-634 від 01.07.2015 року та стягнення 1 755 552,26 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.07.2015 року між ним та відповідачем укладеного договір добровільного страхування кредитів №0701/11-634.

07.07.2015 року позивач сплатив відповідачу суму 1 755 552,26 грн із загального страхового платежу у сумі 5 851 840,88 грн (п.3.4 договору страхування).

02.09.2015 року позивач листом вих. №13/357 повідомив відповідача про припинення дії (розірвання) договору страхування з тридцять першого дня від дня, наступного за днем отримання відповідачем зазначеного листа, та заявив вимогу про повернення страхових платежів за період, що залишився з дня припинення (розірвання) даного договору до закінчення встановленого пунктом 9.1. даного договору строку його дії.

На думку позивача відмова відповідача від одержання листа про розірвання договору страхування свідчить про невиконання відповідачем договору страхування та правил страхування, а тому звернувся в суд з вимогою про розірвання договору добровільного страхування кредитів №0701/11-634 від 01.07.2015 року та стягнення сплачених страхових платежів в сумі 1 755 552,26 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.10.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.11.2015 року.

11.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

13.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судове засідання 16.11.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 28.10.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.11.2015 року розгляд справи відкладено на 01.12.2015 року.

В судове засідання 01.12.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 28.10.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Як вбачається з повернутого конверта №011 з направленням ухвали про порушення провадження у справі від 28.10.2015 року він повернулися в суд у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04074, м. Київ, вулиця Коноплянська, будинок 16-Б, офіс 209А, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 28.10.2015 у є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача підтримав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

Суд відмовив в заяві у зв'язку з її необґрунтованістю.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.07.2015 року між товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Цитадель" (страховик) та публічним акціонерним товариством "Банк "Портал" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування кредитів №0701/11-634.

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом цього договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України та пов'язані з його матеріальними збитками внаслідок невиконання (або неналежного виконання) позичальниками своїх зобов'язань, передбачених кредитними договорами (надалі - кредитні договори), перелік яких зазначається у реєстрі на страхування (Додаток №1).

Вигодонабувачем за цим договором страхування є страхувальник (п.1.2 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що загальний страховий платіж складає: 5 851 840,88 грн.

Страховий платіж або перша частина страхового платежу, розмір якої визначається страхувальником самостійно, сплачується страхувальником на поточний рахунок страховика по 10 липня 2015 раку включно. Інші частини страхового платежу, розміри яких визначаються страхувальником самостійно, сплачуються страхувальником на поточний рахунок страховика не пізніше закінчення строку дії цього договору страхування (п.3.5 договору).

07.07.2015 року позивачем сплачено першу частину страхового платежу згідно договору в розмірі 1 755 552,26 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером №1321 від 07.07.2015 року.

Відповідно до п.9.1 договору цей договір страхування вважається укладеним з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і набуває чинності з дати надходження загального страхового платежу або його першої частини на п/р страховика і діє по 10 лютого 2020 року включно.

02.09.2015 року позивач листом вих. №13/357 повідомив відповідача про припинення з тридцять першого дня від дня, наступного за днем отримання відповідачем зазначеного листа, договору добровільного страхування кредитів №0701/11-634 від 01.07.2015 року, укладеного між ПАТ «Банк «Портал» та ТДВ «СК «Цитадель», шляхом відмови позивача від зазначеного договору у повному обсязі, через що цей договір буде вважатись розірваним. Причиною, через яку ПАТ «Банк «Портал» розриває договір страхування є втрата необхідності страхування ризиків неповернення позичальниками кредитів та несплати процентів за користування кредитами. А також, просив повернути страхові платежі за період, що залишився з дня припинення (розірвання) даного договору до закінчення встановленого пунктом 9.1 даного договору строку його дії (10 лютого 2020 року).

Вищезазначений лист був повернутий позивачеві у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Позивачем зазначено, що ним 09.10.2015 року повторно направлено відповідачеві лист вих..№13/357 про припинення дії (розірвання) договору страхування. Проте, доказів на підтвердження зазначеного факту не надано.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч.1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 10.3 договору передбачено, що дострокове припинення дії цього договору страхування передбачене на умовах визначених Правилами страхування.

Відповідно до преамбули договору він укладений відповідно до Правил добровільного страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) від 17 січня 2011 року, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг 03 лютого 2011 року за реєстраційним номером 1611789.

Згідно з п.7.1.2 Правил добровільного страхування кредитів страхувальник має право достроково припинити дію договору страхування на умовах цих Правил та договору страхування.

Пунктом 12.1.7 Правил добровільного страхування кредитів передбачено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі, зокрема, з ініціативи страхувальника згідно з умовами цих Правил та договору страхування.

Дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страховика або страхувальника, якщо це передбачене умовами договору страхування. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу сторону в письмовому вигляді із зазначенням причин та дати припинення його дії не пізніше, як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачене (п.12.2 Правил добровільного страхування кредитів).

З листа №13/37 від 02.09.2015 року вбачається, що причиною розривання договору страхування є втрата необхідності страхування ризиків неповернення позичальниками кредитів та несплати процентів за користування кредитами.

А звертаючись до суду позивач зазначив, що відмова відповідача від одержання листа про розірвання договору страхування свідчить про невиконання відповідачем договору страхування та Правил страхування, зокрема - про недотримання пункту 10.3 договору страхування та підпунктів 7.1.21, 12.1.7 правил страхування, якими передбачено право страхувальника на розірвання договору страхування.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Відповідно ч. 1 до статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України при істотній зміні обставин (Постанова Верховного суду України від 27.02.2012 за № 3-9гс12).

З наведених норм права вбачається, що наслідком розірвання договору є припинення зобов'язань сторін. При розірванні договору через істотну зміну обставин має бути в наявності сукупність певних обставин, зокрема: неочікування сторонами такої зміни обставин; неможливість сторін усунути причини, які призвели до зміни обставин; порушення співвідношення майнових інтересів сторін через зміну обставин; відсутність несення ризику зміни обставин стороною.

Враховуючи вищезазначене, обставини на які посилається позивач, не є істотними в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України, що виключає можливість задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що підстав для розірвання спірного договору за ініціативою позивача немає, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних.

Оскільки вимога про стягнення страхових платежів в сумі 1 755 552,26 грн. є похідною від вимоги про розірвання договору, тому вона також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 15.12.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий