РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Справа № 924/1069/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" на рішення господарського суду Хмельницької області від 16.09.15 р.

у справі № 924/1069/15 (суддя Радченя Д.І. )

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

відповідач ОСОБА_2 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"

про стягнення 9 198 790, 92 грн., з яких 4189137,64 грн. пені, інфляційних витрат у розмірі 4492737,46 грн. та 516915,83 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3,представника, дов. в справі

відповідача - ОСОБА_4,представника, дов.в справі

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 16.09.2015 р. у справі № 924/1069/15 ( суддя Радченя Д.І) в задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Хмельницькгаз" про стягнення 9 198 790, 92 грн., з яких 4189137,64 грн. пені, інфляційних витрат у розмірі 4492737,46 грн. та 516915,83 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст. 129 Конституції України, ст.ст.11,180,509,526,626,628,629,653,654 Цивільного кодексу України, ст.173, п.1ст.193 Господарського кодексу України та прийшов до висновку,що факт неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу № 13-163 ВТВ від 04.01.2013р. позивачем не доведений, оскільки підписавши(уклавши ) додаткову угоду № 11,сторони припинили попереднє зобов»язання за п.6.1 ст.6 договору в попередній редакції новою редакцією ,змінивши порядок розрахунків . Відтак, відсутні підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій вказує, що позовні вимоги у повному обсязі стосуються періоду часу до укладення додаткової угоди № 11 до Договору, а саме предметом спору є стягнення пені, 3 % річних та інфляційних, нарахованих за порушення Відповідачем договірних зобов'язань, допущених за період з січня 2013 року по листопад 2014 року.

Не заперечуючи факт того, що додаткова угода № 11 є невід'ємною частиною Договору, на підставі ст. 653 Цивільного кодексу України, наголошує, що дані зміни до Договору набули чинності в порядку, встановленому п. 6 додаткової угоди № 11 та не мають зворотної сили.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, безпідставно не врахував доводів Позивача та дійшов необґрунтованих висновків щодо набрання чинності та розповсюдження дії в часі додатковою угодою № 11 до Договору, чим порушив ст. 653 Цивільного кодексу України та ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги той факт, що у випадках, коли сторони мали намір розповсюдити дію якоїсь додаткової угоди на відносини, що склалися до її укладення, про це було зазначено у відповідних пунктах таких додаткових угод, а саме п. 3 додаткової угоди № 1 до Договору, п. З додаткової угоди № 2 до Договору, п. 3 додаткової угоди № 3 до Договору, п. 8 додаткової угоди № 4 до Договору, п. 3 додаткової угоди № 5 до Договору, п. 3 додаткової угоди № 6 до Договору, п. 3 додаткової угоди № 7 до Договору, п. 4 додаткової угоди № 8 до Договору, п. 3 додаткової угоди № 9 до Договору, до Договору (копії зазначених додаткових угод додані до позовної заяви та є в матеріалах справи).

На відміну від перелічених додаткових угод, у додатковій угоді № 11 відсутнє положення про те, що вона розповсюджує свою дію на відносини, що склалися раніше за її укладення.

На думку скаржника, додаткова угода № 11 не має зворотної сили та не розповсюджує свою дію на відносини, що існували між сторонами до її укладення.

Таким чином, здійснюючи тлумачення змісту додаткової угоди № 11 до Договору та Договору в цілому, судом порушено норму ст. 213 Цивільного кодексу України (оскільки судом не враховано відповідні положення інших додаткових угод) та ст. 653 Цивільного кодексу України (оскільки в додатковій угоді № 11 не встановлено інший час набуття нею чинності та не надано їй зворотної сили).

Зважаючи на вищевикладене, вбачає безпідставним та необґрунтованим твердження суду про відсутність прострочення з сторони відповідача виконання зобов'язання щодо своєчасного розрахунку за Договором.

Крім того, на думку скаржника, судом першої інстанції було грубо порушено норми матеріального права, а саме ст.ст. 525,526,599,625,631,651,653.654 Цивільного кодексу України та процесуального права ст.ст. 4-7, 43 Господарського процесуального права, що по суті призвело до винесення незаконного рішення, а тому воно підлягає скасуванню та відповідному задоволенню позовних вимог позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого вказує, що 04.01.2013 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" був укладений договір №13-163-ВТВ купівлі - продажу природного газу.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ "Хмельницькгаз" у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Вказує, що відповідно до п. 4 додаткової угоди № 11 сторони встановили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.13р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.15р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Зазначає, що оскільки в частині реалізації газу договір діє до 31.12.15р., то остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016 року.

Зауважує, що заперечуючи проти вищевикладеного, позивач зазначає, що додаткова угода №11 до договору була підписана 22.12.2014р., а тому не може розповсюджуватися на правовідносини, що склалися між сторонами до 22.12.2014р., в тому числі і щодо оплати природного газу, який був поставлений з січня 2013 року по листопад 2014 року.

Однак, така позиція позивача не може братися судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Так, пунктом 4 додаткової угоди № 11 до договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року.

Вказує, що заперечення позивача щодо застосування додаткової угоди №11 до правовідносин, які склалися між сторонами до 22.12.14р. є безпідставними.

Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 16.09.15р. у справі № 924/1069/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі з підстав, викладених у ній, просив скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 16.09.2015 р. у даній справі та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.Крім того, представник апелянта не заперечив виконання Спільних протокольних рішеннь про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20.

Представник відповідача заперечив щодо вимог, викладених у апеляційній скарзі, з підстав, викладених у відзиві. Додатково наголосив, що на підставі Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 року № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, ПАТ Хмельницькгаз та ПАТ НАК Нафтогаз України було укладено наступні Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно, які на даний час є виконаними.Просив рішення господарського суду Хмельницької області від 16.09.2015р. у справі №924/1069/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 04.01.2013р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ПАТ „Хмельницькгаз укладено договір № 13-163-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Відповідача. (п. п.1.1., 1.2) ( а.с.21).

Згідно з п.2.1 договору визначено кількість газу, що передається. Відповідно до п.3.3. договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (а.с.21,22).

Пунктом 6.1. договору вбачається, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі ( а.с.23).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1) ( а.с.24).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ "Хмельницькгаз" у природному газі для потреб ВТВ та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Так, відповідно до додаткової угоди №11 від 22.12.2014р. продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Цією ж додатковою угодою узгоджено обсяги природного газу.Так, відповідно до п. 2 додаткової угоди № 11 від 22 грудня 2014р продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013р. по 31 грудня 2015р. газ в обсязі до 113 469,948 тис, куб. м. , в тому числі: у 2013 році -18 629,712 (тис. куб.м.) - у 2014 році - до 30691,314 (тис. куб. м.) - у 2015 році - до 64 148,922 (тис. куб. м.) ( а.с.40-41).

На виконання умов договору та додаткових угод до нього позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ у період з січня 2013 року по листопад 2014р. на суму 193 211 651,20грн., що підтверджується підписаними обома сторонами ( скріпленими їх печатками та засвідченими ПАТ „Хмельницькгаз) актами прийому передачі природного газу, від 31.01.2013р., від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 31.10.2013р., від 30.11.2013р., від 31.12.2013р., від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., 31.03.2014р., від 30.09.2014р., від 31.10.2014р., від 30.11.2014р.( а.с.43-54).

Крім того, вказаною додатковою угодою №11, змінено порядок розрахунків, викладено п.6.1 статті 6:

"Порядок та умови проведення розрахунків" у редакції, відповідно до якої "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь- якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу" (а.с.40).

Цією ж додатковою угодою викладено статтю 11 "Строк дії Договору" у редакції, відповідно до якої договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Таким чином, остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється покупцем не пізніше 20.01.2016 року, оскільки договір поставки газу діє до 31.01.2015року.

Цією ж додатковою угодою викладено статтю 11 "Строк дії Договору" у редакції, відповідно до якої договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Крім того, на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 року № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, ПАТ Хмельницькгаз та ПАТ НАК Нафтогаз України було укладено наступні Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20: №373 від 15.02.2013р.; №663 від 19.03.2013р.; №930 від 17.04.2013р.; №931 від 17.04.2013р.; №1121 від 20.05.2013р.; №1929 від 14.11.2013р.; №2426 від 20.12.2013р.; №2205 від 16.12.2013р.; №2206 від 16.12.2013р.; №94 від 21.01.2014р.; №308 від 17.02.2014р.; №572 від 17.03.2014р.; №861 від 15.04.2014р.; №1992 від 15.10.2014р.; №2449 від 17.12.2014р.; №2451 від 17.12.2014р.; №153 від 21.01.2015р.; №358 від 18.02.2015р.; №575 від 18.03.2015р.; №574 від 18.03.2015р.

За умовами вищевказаних Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-163-ВТВ. Так, за змістом пункту 3 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після нарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до Спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою Спільним протокольним рішенням.

Враховуючи Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, наявні в матеріалах справи, сторони, в тому числі НАК "Нафтогаз України" (сторона остання по Спільних протокольних рішеннях), підписавши дані протокольні рішення, узгодили порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією, змінивши строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 року №13-163-ВТВ.

На виконання зазначених протокольних рішень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 та договору від 04.01.13р. №13-163-ВТВ відповідачем частково оплачено отриманий природний газ за рахунок коштів наданих державою на погашення заборгованості, а саме: 25.02.13р. - 15 883 729,95 грн.; 31.05.13р. -2 230 102,29 грн.; 31.05.13р. - 3 285 231,45 грн.; 31.05.13р. - 5 087 010,06 грн.; 31.05.13р. -14 106 478,45 грн.; 27.11.13р. -3 234 553,02 грн.; 24.12.13р. - 860 991,41 грн.; 24.12.13р. - 1388100,00 грн.; 24.12.13р. - 5 795 782,31 грн.; 29.12.13р. - 8 878 705,70 грн.; 24.02.14р. - 14 143 044,84 грн.; 24.03.14р. - 15 470 078,35 грн.; 24.04.14р. - 7 010 110,08 грн.; 22.10.14р. - 2 807 156,22 грн.; 22.12.14р. - 9 523 002,54 грн.; 22.12.14р. - 5 347 227,91 грн.; 27.02.15р. - 2 163 936,04 грн.; 04.03.15р. - 15 494 662,00 грн.; 26.03.15р. - 3907880,52 грн.; 26.03.15р. - 6 632 977,50 грн. (а.с.70-109).

Разом з тим, на думку позивача, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу виконав не вчасно, а тому він звернувся з позовом про стягнення 9 198 790,92 грн., з яких 4 189 137,64 грн. пені, інфляційних втрат у розмірі 4 492 737,46 грн. та 516 915,83 грн. 3% річних за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Аналізуючи зазначені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати такі положення чинного законодавства України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ст. 626 ЦК України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами ст. 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пункт 1 ст.653 ЦК України визначає, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За приписами ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

З огляду на наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Як зазначалось вище, 04.01.2013р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ПАТ „Хмельницькгаз укладено договір №13-163-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, а відповідач прийняти та оплатити газ на умовах цього договору для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат Відповідача.

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до Договору було укладено низку Додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ПАТ "Хмельницькгаз" у природному газі та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Так, відповідно до Додаткової угоди № 11 від 22.12.2014р. продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Цією ж додатковою угодою узгоджено обсяги природного газу.Так, відповідно до п. 2 додаткової угоди № 11 від 22 грудня 2014р. продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013р. по 31 грудня 2015р. газ в обсязі до 113 469,948 тис, куб. м. , в тому числі: у 2013 році -18 629,712 (тис. куб.м.) - у 2014 році - до 30691,314 (тис. куб. м.) - у 2015 році - до 64 148,922 (тис. куб. м.).

Вказаною додатковою угодою №11, змінено порядок розрахунків, викладено п.6.1 статті 6:

"Порядок та умови проведення розрахунків" у редакції, відповідно до якої "Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем та покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу".

Отже, остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу. Тільки у випадку проведення повної оплати НАК "Нафтогаз України" (як замовника послуг по договорах на розподіл природного газу виконавцю - ПАТ "Хмельницькгаз") за послуги з транспортування природного газу в попередньому місяці - виключно до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач проводить розрахунок за використаний природний газ по договору купівлі - продажу природного газу та нормованих втрат до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки.

Крім того, цією ж Додатковою угодою викладено статтю 11 "Строк дії Договору" у редакції, відповідно до якої договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що укладений між сторонами Договір поставки природного газу діє до 31.12.2015р., остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ повинен бути здійснений покупцем не пізніше 20.01.2016р., а тому не має підстав вважати, що момент остаточного розрахунку за Договором настав та до відповідача можливо застосувати санкції, що є предметом даного спору (Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Вищого господарського суду України від 08.12.2015 р. у справі № 911/3104/15, від 08.12.2015р. у справі № 911/3104/15, від 09.12.2015р. у справах № 909/658/15, № 915/1082/15).

Також, суд апеляційної інстанції враховує і те, що Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків , укладені на підставі постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005 року № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації, ПАТ Хмельницькгаз та ПАТ НАК Нафтогаз України, відповідно до яких змінювались строки виконання боржником грошових зобов"язань перед кредитором , на даний час виконані, що не заперечується апелянтом.

Доводи апелянта про те, що додаткова угода № 11 до договору купівлі продажу природного газу регулює відносини, що склалися після її підписання, відхиляються судовою колегією з тих підстав, що як вбачається з змісту вказаної додаткової угоди, в останню вносились зміни до договору купівлі продажу як в частині обсягів поставки газу у 2013 році та і 2014 році, тобто у період, який передував підписанню вказаної уголи, так і в частині здійснення остаточних розрахунків за договором, який (остаточний розрахунок) був прив»язаний сторонами до строку дії договору в частині поставки газу, а саме : до 31.12.2015р., про що вказувалося вище, а тому доводи скаржника про протилежне не заслуговують на увагу.

Доводи скаржника про те, що даний спір фактично зводиться до тлумачення умов договору купівлі продажу в редакції додаткової угоди № 11 до нього, також відхиляється судовою колегією, оскільки відповідно до ч.2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, в даному ж випадку, предметом спору є не тлумачення умов спірного договору купівлі продажу, а заявлена позивачем майнова вимога про стягнення з відповідача інфляційних , 3% річних та пені за порушення умов договору; питання щодо тлумачення умов договору сторонами не порушувалось.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та факти, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. В силу частини 2 статті 22 ГПК України сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (частина 2 статті 43 ГПК України), якими в силу статті 32 даного Кодексу є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Розподіл обов'язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Разом з тим, доводи та докази надані апелянтом не спростовують вірного висновку місцевого господарського суду у даній справі.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення господарського суду Хмельницької області від 16 вересня 2015 року у справі № 924/1069/15.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49.99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 16.09.2015р. у справі № 924/1069/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена а касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Розізнана І.В.