РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа №910/27785/15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Санафарм"

до 1) публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

2) приватного акціонерного товариства "Альба Україна"

про визнання договору відступлення прав вимоги №70633-20/14-7 від 05.06.2014 року недійсним

Представники сторін:

від позивача: Ніколенко І.Б. - представник за довіреністю № 100 від 25.11.2014 року;

від відповідача-1: Гордієнко І.С. - представник за довіреністю № 394 від 01.10.2015 року;

від відповідача-2: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Санафарм" до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", приватного акціонерного товариства "Альба Україна" про визнання договору відступлення прав вимоги №70633-20/14-7 від 05.06.2014 року недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та приватним акціонерним товариством "Альба Україна" укладено договір відступлення прав вимоги № 70633-20/14-7 від 05.06.2014 року.

Відповідно до п. 1.1. договору первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор набуває (купує) за 704 305,47 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобов'язаннями ТОВ «Санафарм», ідентифікаційний номер 32224953, місцезнаходження: 65049, м. Одеса, пр-т. Гагаріна, 16, корп. 1, кв. 26, у сумі 704 305,47 грн., що випливає з договору купівлі-продажу № О/01-2011/101 від 04.01.2011 року, укладеного між боржником та первісним кредитором, в цілому надалі по тексту - Основне зобов'язання.

Ознайомившись з пакетом документів позивач вважає, що Акт звірки розрахунків за період з 01.05.2014 року по 04.06.2014 року, згідно якого кінцеве сальдо на користь ПрАТ «Альба Україна» становить 704 305,47 грн., не містить підпису директора ТОВ «Санафарм» - Пащенка Д.Д. Також позивач не погоджується з сумою заборгованості, зазначеною у вказаному Акті звірки розрахунків за період з 01.05.2014 року по 04.06.2014 року.

Окрім того, позивач заперечує проти довідки № 2003а від 05.06.2014 року, яка є в переліку документів та п. 1.1.1. договору, стверджуючи, що така довідка не надавалась.

Оскільки, договір відступлення прав вимоги з вищезазначених підстав не відповідає нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду про визнання договору відступлення прав вимоги № 70633-20/14-7 від 05.06.2014 року недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.10.2015 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.11.2015 року.

17.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

Представник відповідача 2 в судове засідання 17.11.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 29.10.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 016.

В судове засідання з'явились представник позивача та відповідача 1. Представник відповідача 1 не виконав вимоги ухвали суду від 29.10.2015 року.

Суд оглянув надані сторонами оригінали документів.

Суд зобов'язав представника відповідача 1 виконати вимоги ухвали суду від 29.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року розгляд справи відкладено на 01.12.2015 року.

19.11.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач 1 подав відзив на позовну заяву.

01.12.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав уточнення позовних вимог.

У судове засідання 01.12.2015 року представник відповідача 2 не з'явився, вимоги ухвали суду від 29.10.2015 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

В судове засідання з'явились представник позивача та відповідача 1.

Суд оглянув наданий представником відповідача-1 оригінал акту звірки.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, з урахуванням уточнення до позовної заяви.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з пунктом 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 Господарським процесуальним кодексом, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи- об'єднання позовних вимог, чи- зміну предмета або підстав позову.

Як вбачається з поданого уточнення та доповнення до позовної заяви позивач додав підстави позовних вимог, а тому дана заява приймається судом до розгляду.

Представник відповідача 1 заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та приватним акціонерним товариством "Альба Україна" укладено договір відступлення прав вимоги № 70633-20/14-7 від 05.06.2014 року.

До укладеного договору сторонами підписаний акт приймання-передачі вимоги від 05.06.2014 року.

Відповідно до п. 1.1. договору первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор набуває (купує) за 704 305,47 грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобов'язаннями ТОВ «Санафарм», ідентифікаційний номер 32224953, місцезнаходження: 65049, м. Одеса, пр-т. Гагаріна, 16, корп. 1, кв. 26, у сумі 704 305,47 грн., що випливає з договору купівлі-продажу № О/01-2011/101 від 04.01.2011 року, укладеного між боржником та первісним кредитором, в цілому надалі по тексту - Основне зобов'язання.

Відповідно до п. 1.1.2. договору первісний кредитор засвідчує, що заперечень, які можуть бути висунуті боржником проти вимог нового кредитора на момент підписання договору, не існує, вимоги є дійсними та немає підстав для їх невиконання боржником.

П. 4.2.1 договору передбачено, що первісний кредитор зобов'язаний передати в день укладення цього договору новому кредитору за актом приймання-передачі (додаток 2) оригінали наступних документів: договір купівлі-продажу № О/01-2011/101 від 04.01.2011 року із всіма його невід'ємними частинами/додатками/додатковими угодами, згідно додатку № 2, який не містить заборони/обмеження на відступлення прав вимоги нового кредитора з боку боржника.

Відповідно до п. 4.2.2. договору первісний кредитор зобов'язаний передати в строк до 01.07.2014 року новому кредитору за актом приймання-передачі (додаток 3), оригінали наступних документів: акт звірки взаєморозрахунків між боржником та первісним кредитором по договору купівлі-продажу, зазначеного в п. 4.2.1 цього договору; видаткові накладні, специфікації, інші документи, що підтверджують наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всію суму, права вимоги на яку здійснюється відступлення прав за цим договором.

В обґрунтування вимоги про те, що договір відступлення прав вимоги № 70633-20/14-7 від 05.06.2014 року підлягає визнанню недійсним позивач зазначив, що Акт звірки розрахунків за період з 01.05.2014 року по 04.06.2014 року, згідно якого кінцеве сальдо на користь ПрАТ «Альба Україна» становить 704 305,47 грн., не містить підпису директора ТОВ «Санафарм» - Пащенка Д.Д.; окрім того, відповідно до уточнення до позовної заяви позивач зазначає, що акт не містить обов'язкових реквізитів, які повинні мати первинні документи та немає підпису головних бухгалтерів підприємств, якими б були перевірені та узгоджені дані щодо розміру та стану заборгованості. Також позивач не погоджується з сумою заборгованості, зазначеною у вказаному Акті звірки розрахунків за період з 01.05.2014 року по 04.06.2014 року. Окрім того, позивач заперечує проти довідки № 2003а від 05.06.2014 року, яка є в переліку документів та п. 1.1.1. договору, стверджуючи, що така довідка не надавалась.

Відповідно до ч.1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією статтею визначено перелік способів судового захисту, одним із яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 515 ЦК України встановлено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

З наведеного вбачається, що законом не заборонено вчинення угод щодо відступлення права вимоги.

Оспорюваним договором здійснена заміна кредитора в зобов'язанні без набуття додаткового доходу новим кредитором, оскільки в ньому передбачено, що розрахунок здійснюється у повному обсязі від отриманої суми боргу без будь-яких дисконтів та премій за стягнення з боржника грошових зобов'язань.

Щодо Акту звірки розрахунків за період з 01.05.2014 року по 04.06.2014 року, згідно якого кінцеве сальдо на користь ПрАТ «Альба Україна» становить 704 305,47 грн. та не містить підпису директора ТОВ «Санафарм» - Пащенка Д.Д. Відповідно до уточнення до позовної заяви позивач зазначає, що акт не містить обов'язкових реквізитів, які повинні мати первинні документи та немає підпису головних бухгалтерів підприємств, якими б були перевірені та узгоджені дані щодо розміру та стану заборгованості суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що вказаний Акт не містить підпису директора. Також, відповідно до п. 7.9 статуту позивача (в редакції, яка діяла на час підписання Акту та до 08.06.2015 року) зазначено, що директор має право першого підпису банківських, касових та інших документів, однак не зазначено, що директор є єдиною особою, яка підписує документи, які стосуються діяльності позивача, та на підтвердження зазначеного позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Окрім того, відповідно до уточнення позовних вимог позивач визнає, що акт звірки розрахунків за період з 01.05.2014 року по 04.06.2014 року не є первинним документом бухгалтерського обліку.

Щодо суми заборгованості, зазначеною у вказаному Акті звірки розрахунків за період з 01.05.2014 року по 04.06.2014 року суд зазначає, що позивачем не надано доказів заборгованості іншої, ніж вказано в зазначеному акті. Також матеріали справи містять Акт звірки розрахунків за період з 01.05.2014 року по 16.07.2014 року, який позивачем не оспорюється, та в якому вказана аналогічна сума 704 305,47 грн. як кінцеве сальдо на користь відповідача 1.

На підтвердження заборгованості позивача відповідачеві 1 також передані договір купівлі- № О/01-2011/101 від 04.01.2011 року, укладений між боржником та первісним кредитором, оригінали накладних на отримання товару, акти звірок та інше, передбачене п. 4.2.1. та 4.2.2. договору, що не заперечується відповідачем 1.

Відповідно до п. 1.1.1. договору право вимоги первісного кредитора за зобов'язаннями боржника на суму, зазначену в п. 1.1. цього договору, що випливає з договору купівлі-продажу, підтверджується випискою з балансового рахунку боржника (довідка № 2003а від 05.06.2014 року).

Щодо заперечень проти довідки № 2003а від 05.06.2014 року, яка є в переліку документів та п. 1.1.1. договору, та тверджень позивача, що така довідка не надавалась, суд зазначає, що із змісту вказаного п 1.1.1. договору вказана довідка видавались відповідачем 2.

Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Тобто, з метою уникнення негативних наслідків для нового кредитора необхідно письмово повідомляти боржника про відступлення прав вимоги.

В матеріалах справи наявна копія повідомлення про відступлення права вимоги, підписане представниками відповідача 1 та відповідача 2 відповідно до якого позивач повідомлявся про укладення договору відступлення прав вимоги № 70633-20/14-7 від 05.06.2014 року, яке позивач отримав 05.07.2014 року відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Вказане позивачем не заперечується. Окрім того, позивач здійснював часткове виконання зобов'язань перед відповідачем 1 та оплачував заборгованість на рахунок банку, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину були дотримані сторонами під час укладання договору відступлення прав вимоги № 70633-20/14-7 від 05.06.2014 року та матеріалах справи відсутні будь-які докази будь-які докази недійсності договору відступлення прав вимоги № 70633-20/14-7 від 05.06.2014 року.

Оскільки, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, підстави для визнання договору відступлення прав вимоги № 70633-20/14-7 від 05.06.2014 року відсутні та він укладений з дотримання норм чинного законодавства, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для визнання його недійсним, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 15.12.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий