ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015р. Справа№ 914/3733/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Алпекс ЛТД, м. Запоріжжя

до відповідача: Приватного підприємства Кропива, м. Львів

про стягнення 128 050 грн. 58 коп.

Суддя Морозюк А.Я.

при секретарі Дзедзінській Ю.К.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Алпекс ЛТД до Приватного підприємства Кропива про стягнення 128 050 грн. 58 коп., з яких: 67 940 грн. 00 коп. - основного боргу, 4 480 грн. 92 коп. - 3 % річних, 55 629 грн. 66 коп. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 02.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в засіданні на 01.12.2015 р.

За клопотанням ТзОВ Алпекс ЛТД від 04.11.2015 р. та на підставі ухвали суду від 16.11.2015 р., судове засідання 01.12.2015 р. проведено в режимі відеоконференції, участь в якому ТзОВ Алпекс ЛТД забезпечувалася господарським судом Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 01.12.2015 р. у зв'язку із неподанням витребуваних доказів та за клопотанням представників позивача розгляд справи відкладено на 10.12.2015 р.

За клопотанням ТзОВ Алпекс ЛТД та на підставі ухвали суду від 01.12.2015 р., судове засідання 10.12.2015 р. проведено в режимі відеоконференції, участь в якому ТзОВ Алпекс ЛТД забезпечувалася господарським судом Дніпропетровської області.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2015 р. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи, зазначив що відповідачем під час розгляду справи частково погашено основний борг, залишок основного боргу складає 4 020,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що на виконання укладеного 02.09.2013 року між позивачем та відповідачем договору поставки лікарських, дезінфікуючих засобів та виробів медичного призначення №А-79/2013, позивач на підставі видаткових накладних передав у власність відповідачу товар на загальну суму 84 160,00 грн. Відповідач за отриманий товар розрахувався частково оплативши 16 220,00 грн., станом на дату подання позову заборгованість відповідача складала 67 940,00 грн., а станом на дату судового засідання 10.12.2015 р. заборгованість відповідача складає 4 020,00 грн. Також за прострочення виконання грошового зобовязання, позивач у відповідності до ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 4 480,92 грн. та інфляційні втрати в розмірі 55 629,66 грн.

Відповідач у поданому суду 10.12.2015 р. відзиві на позовну заяву, а його представник в судовому засіданні, підтвердив, що станом на час подання позову до суду його заборгованість за договором поставки становила 67 940,00 грн. Проте незважаючи на критичний фінансовий стан відповідача ним було проведено розрахунок за договором №А-79/2013 від 02.09.2013 р. на загальну суму 85 060,00 грн. Відповідач у звязку з повним погашенням основного боргу та критичним фінансовим станом відповідача, посилаючись на ст. 83 ГПК України, просить суд не стягувати з підприємства штрафні санкції, а здійснену ним переплату в розмірі 900,00 грн. врахувати при стягненні з відповідача на користь позивача судового збору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алпекс ЛТД» (постачальником) та Приватним підприємством Кропива (покупцем) 02.09.2013 року було укладено договір поставки №А-79/2013, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобовязується передати у власність покупцеві продукцію - лікарські, дезінфікуючі засоби та вироби медичного призначення, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар (п. 1.1). Найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці, її часткове співвідношення (асортимент), визначаються видатковими накладними, що є невідємною частиною договору (п.1.2).

Поставка товару здійснюється окремою партією за попередньою заявкою покупця (п. 3.1). Датою поставки є дата, зазначена в накладній (п. 3.3). Ціна і кількість товару, що постачаються, визначаються за домовленістю сторін і вказуються у накладних, що є невідємними додатками до договору (п. 4.1).

Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем впродовж 30 календарних днів з моменту поставки товару (дати, вказаної в видатковій накладній) шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. При цьому кінцева дата оплати за поставлений товар теж вказується у кожній видатковій накладній.

Поставку товару відповідачу за договором №А-79/2006 від 02.09.2013 р. на суму 84 160,00 грн. позивач підтверджує підписаними представниками сторін та скріпленими печатками сторін видатковими накладними №А-00002428 від 18.11.2013 р. на суму 27 360,00 грн. (із датою сплати до 18.12.2013 р.); №А-00002429 від 18.11.2013 р. на суму 26 880,00 грн. (із датою сплати до 18.12.2013 р.); №А-00002444 від 19.11.2013 р. на суму 16 240,00 грн. (із датою сплати до 19.12.2013 р.); №А-00002829 від 06.12.2013 р. на суму 5 472,00 грн. (із датою сплати до 05.01.2014 р.); №А-00002777 від 06.12.2013 р. на суму 8 208,00 грн. (із датою сплати до 05.01.2014 р.).

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково, та згідно долучених позивачем до матеріалів справи банківських виписок здійснив оплату по видатковій накладній №А-00002429 від 18.11.2013 р. на 4 000,00 грн. та по видатковій накладній №А-00002444 від 19.11.2013 р. на 12 220,00 грн., всього на суму 16 220,00 грн., станом на дату подання позову до суду. Наведене також підтверджується долученими відповідачем до відзиву платіжними дорученнями №46 від 17.04.2015 р., №39 від 03.04.2015 р., №61 та №92 від 12.05.2015 р., №113 від 02.07.2015 р., №122 від 10.07.2015 р., №134 від 24.07.2015 р., №140 від 14.08.2015 р., № 2 від 04.09.2015 р., №165 від 06.10.2015 р.

Станом на дату подання позову до суду заборгованість відповідача складала 67 940,00 грн.

Так, причиною виникнення спору є те, що відповідач ненадежно виконав свої зобовязання за договором по своєчасній оплаті поставленого товару, відтак позивач звернувся до господарського суду Львівської області із вимогою стягнути з відповідача 67 940 грн. 00 коп. - основного боргу, 4 480 грн. 92 коп. - 3 % річних та 55 629 грн. 66 коп. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 692 ЦК України, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідач у поданому суду відзиві на позовну заяву підтвердив, що станом на час подання позову до суду його заборгованість перед позивачем складала 67 940,00 грн., проте одночасно зазначив, що за договором поставки №А-79/2013 від 02.09.2013 р. ним проведено розрахунок на користь позивача на загальну суму 85 060,00 грн., в тому числі погашено основний борг повністю, в підтвердження чого відповідач надав суду ряд платіжних доручень.

Проте суд дослідивши долучені до відзиву платіжні доручення встановив, що лише частина з них, а саме: платіжне доручення від 18.11.2015 р. №193 на суму 1 880,00 грн., та платіжні доручення від 09.12.2015 р. №206 на суму 21 000,00 грн., №207 на суму 8 208,00 грн., №208 на суму 5 472,00 грн. та №210 на суму 27 360,00 грн. підтверджують, що відповідач в процесі розгляду справи оплатив основний борг на загальну суму 63 920,00 грн., який виник за видатковими накладними №А-00002429 від 18.11.2013 р., №А-00002428 від 18.11.2013 р., №А-00002444 від 19.11.2013 р., №А-00002829 від 06.12.2013 р., №А-00002777 від 06.12.2013 р. Як вбачається з решти долучених до відзиву платіжних доручень (всі датовані 10.03.2015 р.), то оплата за ними проводилась відповідачем на користь позивача по видатковій накладній № А-00002091 від 04.11.2013 р., яка не має відношення до даної справи, тому ці платіжні доручення від 10.03.2015 р. судом до уваги не беруться, а відтак спростовують доводи відповідача про повне погашення основного боргу і наявну переплату.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив факт часткового погашення відповідачем основного боргу, який було здійснено після подання позову до суду, та наявність станом на дату судового засідання 10.12.2015 р. залишку основного боргу в сумі 4 020,00 грн.

Таким чином провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 63 920 грн. 00 коп. підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч. 1 ст.80 ГПК України (відсутній предмет спору).

Відтак, сума основного боргу відповідача на користь позивача підлягає стягненню в розмірі 4 020,00 грн.

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.1 договору, у випадку порушення умов договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України.

В частині позовних вимог про стягнення 3% річних, які відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем за період з 19.12.2013 р. по 07.10.2015 р. складають 4 480 грн. 92 коп., та стягнення інфляційних втрат, які відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем за період з січня 2014 по вересень 2015 р. складають 55 629 грн. 66 коп., то дані суми розраховані відповідно до ст. 625 ЦК України, і позовні вимоги про їх стягнення є обґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача заявленого у відзиві, в якому він посилаючись на критичне фінансове становище та керуючись ч. 3 ст. 83 ГПК України просить не стягувати з підприємства штрафних санкцій, то воно не містить під собою нормативно-правового підгрунтя, та підлягає відхиленню. При цьому суд зазначає, що позивачем не заявлялися до стягнення штрафні санкції, які-б могли бути зменшені судом в розумінні приписів ч. 3 ст. 83 ГПК України.

Судовий збір покладається на відповідача повністю, оскільки спір виник з його вини.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 36, 43, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст. ст. 82 85,116 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Кропива» (79005, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 37740990) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алпекс ЛТД» (69068, м. Запоріжжя, вул. Стефанова, буд. 20, ідентифікаційний код 35395271) 4 020 грн. 00 коп. - основного боргу, 4 480 грн. 92 коп. - 3% річних, 55 629 грн. 66 коп. - інфляційних втрат та 1 920 грн. 76 коп. - судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення 63 920 грн. 00 коп. основного боргу - провадження у справі припинити.

4. Наказ, відповідно до ст. 116 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.12.2015 року

Суддя Морозюк А.Я.