ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" грудня 2015 р. Справа № 924/822/13

Господарський суд Хмельницької області у складі колегії суддів: Кочергіної В.О. (головуюча), ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Еко" м. Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

- Міністерство економічного розвитку і торгівлі України м. Київ

- Кабінету Міністрів України м. Київ

- ОСОБА_3 державного майна України м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" м. Кам'янець-Подільський

про стягнення 691130грн. 30коп. орендної плати

Представники учасників процесу:

від позивача ОСОБА_4 за довіреністю №29 від 28.09.2015р.

від відповідача не з'явився

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України не з'явився

Кабінету Міністрів України ОСОБА_5 за довіреністю №1-2015/1.3-1-1/22-2015 від 06.01.2015р.

ОСОБА_3 державного майна України м. Київ не з'явився

У судовому засіданні, відповідно до ст.85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідач, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_3 Державного майна України м. Київ явку уповноважених представників в судове засідання 08.12.2015р. не забезпечили, незважаючи на те, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень ухвали суду від 17.11.2015р.

Відповідач на адресу суду направив клопотання (вх.№05-22/13378/15 від 08.12.2015р.) про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання 08.12.2015р. по причині зайнятості.

Розглянувши подане клопотання суд відхиляє доводи заявника щодо відкладення розгляду справи по причині зайнятості директора товариства. При цьому судом враховується, що у даному випадку директор товариства не позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, згідно з частинами 1-5 ст.28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. (абз. 2 п. 3.9.2 Постанови ПленумуВищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року).

При цьому, заявник не обгрунтував підстав, за яких вважає, що розгляд справи необхідно відкласти, а також не зазначив в чому саме полягає необхідність участі його представника в судовому засіданні Господарського суду Хмельницької області.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, ОСОБА_3 Державного майна України м. Київ не направили своїх представників для участі у судовому засіданні 08.12.2015р., за висновками суду, наявні у матеріалах справи докази достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за їх відсутності за наявними в матеріалах справи доказами.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 02.07.2013р. порушено провадження по справі №924/822/13 за позовом Державного підприємства "Еко" до товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" про стягнення 659135грн. 43коп. майнової шкоди - неотриманих доходів.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.05.2014р. по справі №924/822/13 у позові Державного підприємства "Еко" до товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Кабінету Міністрів України, про стягнення майнової шкоди в сумі 659135грн. 43коп. відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.10.2014р. рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2014р. по справі №924/822/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 15.12.2014р. касаційну скаргу державного підприємства "Еко" задоволено частково, постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 20.10.2014р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2014р. скасовано, справу № 924/822/13 передано на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

У постанові Вищого господарського суду України від 15.12.2014р. у справі №924/822/13 зазначено, що факт незаконного використання приміщення площею 433,6 м2, яке знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового житлового будинку, не заперечується сторонами, і судами попередніх інстанцій не спростований, зокрема, суди послались на рішення у справі № 5011-48/12068-2012 щодо зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" повернути державному підприємству "Еко" нежитлове приміщення площею 433,6 м2, що розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36/10, яке, як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2014р. було виконано згідно постанови про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 26.03.2014р. Що стосується розміру орендної плати, який позивач просив стягнути з відповідача як неотриманий ним у спірний період внаслідок незаконного зайняття ним нежитлового приміщення дохід, то як місцевим, так і апеляційним господарськими судами не досліджено посилання позивачем в обґрунтування позову вимог щодо розміру орендної плати на ОСОБА_6 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995р.

Також у постанові Вищого господарського суду України зазначено, що, як встановлено судами попередніх інстанцій, та за твердженням відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, за договором оренди № 11-10 від 01.01.2004р. останній отримав нежитлові приміщення площею 433,6 м2, що у даному випадку, з урахуванням вимог ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", зачіпає інтереси ОСОБА_3 державного майна України, якого не було залучено до участі у даній справі.

Після надходження матеріалів справи №924/822/13 до господарського суду Хмельницької області, 26.12.2014р. за результатами проведеного автоматичного розподілу справу передано на розгляд судді Кочергіної В.О.

Ухвалою суду від 29.12.2014р. справу № 924/822/13 прийнято до провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 Державного майна України.

Ухвалою суду від 18.02.2015р. по справі №924/822/13 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено атестованому судовому експерту ОСОБА_7 свідоцтво №1463 від 10.09.2010р. (04050, м. Київ, вул. Пимоненка, 5, Київська незалежна судово-експертна установа), провадження у справі №924/822/13 зупинено на час проведення експертизи.

27.08.2015р. на адресу господарського суду Хмельницької області надійшли матеріали справи № 924/822/13 та висновок експерта №1334 від 11.08.2015р. (отримано суддею 03.09.2015р.)

Згідно висновку експерта у період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р. розмір належної до сплати орендної плати за користування майном державної власності нежитловим приміщенням загальною площею 433,6 м2, що розташоване в м. Києві по бул. ОСОБА_8, 36/10 на першому поверсі 13-ти поверхового житлового будинку становить 812511грн. 35коп., в тому числі: 374,0 м2 (за розміщення перукарні) - 579038грн. 20коп.; 4,0 м2 (за розміщення пункту прокату відеокасет без права продажу) - 6 192грн. 92коп.; 20,0 м2 (за розміщення виставки експозиційних кухонних меблів без права продажу) - 61929 грн. 22коп.; 35,6 м2 (за розміщення кафе з правом продажу підакцизних товарів) - 165351грн. 01коп.

03.09.2015р., відповідно до ст.4-6 ГПК України, за заявою судді Кочергіної В.О. у зв'язку із складністю справи № 924/822/13, згідно проведеного автоматичного розподілу подальший розгляд зазначеної справи визначено у складі колегії суддів: Кочергіної В.О. (головуюча), ОСОБА_1, ОСОБА_6, колегією прийнято справу №924/822/13 до свого провадження, провадження у справі поновлено та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.09.2015р.

У зв'язку із зміною складу суду розгляд справи розпочався заново.

Ухвалою суду від 17.09.2015р. розгляд справи відкладено на 01.10.2015р.

В судовому засіданні 01.10.2015р. судом прийнято подану позивачем заяву (вх.№ 05-08/2757/15) про зміну підстав позову, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача 659135грн. 43коп. майнової шкоди у вигляді неотриманих доходів - орендної плати, підставою позовних вимог позивач зазначає, договір оренди №11-10 нерухомого майна від 01.01.2004р., зайняття відповідачем приміщення у період з 01.06.2010р. по 30.04.2013р. без сплати орендної плати. Посилаючись на умови договору, ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.283 Господарського кодексу України, ст.762 Цивільного кодексу України та зазначаючи, що рішенням суду від 05.11.2009р. у справі №40/432, яким договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №11-10 від 01.01.2004р. визнано продовженим до 01.01.2014р. просить суд стягнути з відповідача кошти за період користування приміщенням.

В судовому засіданні 19.10.2015р. судом прийнято подану позивачем заяву (вх.№05-08/2898/15) про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача 691130грн. 30коп. майнової шкоди у вигляді неотриманих доходів - орендної плати за період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р.

Ухвалою суду від 19.10.2015р. строк вирішення спору за заявою позивача продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 28.10.2015р.

28.10.2015р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Мухи М.Є., згідно автоматизованого розподілу внесено зміни до складу колегії суддів (протокол автоматичної зміни складу колегії за 28.10.2015р.) та призначено подальший розгляд зазначеної справи у складі колегії суддів: Кочергіної В.О. (головуюча), ОСОБА_1, ОСОБА_2

Ухвалою суду від 28.10.2015р. справу №924/822/13 прийнято до провадження колегії суддів у складі: ОСОБА_9 (головуюча), ОСОБА_1, ОСОБА_2 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 17.11.2015р.

У зв'язку із зміною складу суду розгляд справи розпочався заново.

В судовому засіданні 17.11.2015р. судом прийнято подану позивачем заяву про зміну предмета позову (вх.№05-08/3178/15), відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 691130грн. 30коп. заборгованості по орендній платі.

Ухвалою суду від 17.11.2015р. розгляд справи відкладено на 08.12.2015р.

Суть спору:

Позивач у позовній заяві з урахуванням прийнятих судом заяв про зміну підстав позову (05-08/2757/15 від 01.10.2015р.); про збільшення позовних вимог (вх.№05-08/2898/15 від 19.10.2015р.); про зміну предмета позову (вх.№05-08/3178/15 від 17.11.2015р.) та його представник в судовому засіданні просить суд стягнути з відповідача 691130грн. 30коп. орендної плати за користування приміщенням за період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р. В обґрунтування позовних вимог посилається на договір оренди №11-10 нерухомого майна від 01.01.2004р., зайняття відповідачем приміщення у період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р. без сплати орендної плати. Посилаючись на умови договору, ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.283 Господарського кодексу України, ст.762 Цивільного кодексу України та зазначаючи, що рішенням суду від 05.11.2009р. у справі №40/432, яким договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №11-10 від 01.01.2004р. визнано продовженим до 01.01.2014р. просить суд стягнути з відповідача кошти за період користування приміщенням.

Зазначає, що на виконання умов договору по акту приймання-передачі від 01.01.2004р. ОСОБА_10 передав, а Орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення загальною площею 433,6 м2. Факт користування відповідачем вищезазначених приміщень підтверджується укладеним договором № 16-20 "Про відшкодування орендарем витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та про надання орендарю комунальних послуг" від 01.01.2004р. Приміщення звільнено відповідачем 26.03.2014р., що підтверджується постановою начальника відділу ДВС Печерського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу №5011-48/12068-2012 про виселення ТзОВ "Чарівний завиток" з нежитлового приміщення площею 433,6кв.м., що розміщене за адресою: м. Київ, ОСОБА_11 ОСОБА_8, 36/10 на першому поверсі.

Звертає увагу суду, що фактичне користування приміщенням на підставі договору оренди підтверджується також висновками суду, викладеними в постанові Київського апеляційного господарського суду у справі №910/4386/13 від 05.03.2014р. та постанові Вищого господарського суду України у справі №910/4386/13 від 25.05.2014р., якими підтверджується існування правової підстави для користування приміщенням.

Зазначає, що розмір шкоди визначено на підставі ОСОБА_6 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 із змінами і доповненнями.

Також завертає увагу суду, що заявлена до стягнення сума боргу обрахована з урахуванням ПДВ згідно п.3.1 договору та з розподілом на 70% і 30%. Повідомив, що у період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р. відповідачем сплачено 40129грн. 92коп. орендної плати. На час подання заяви, заборгованість складає 691130грн. 30коп. Також просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі, а саме судовий збір та витрати за проведення експертизи в розмірі 7500грн.

Відповідач письмової позиції з приводу позовних вимог в редакції заяви про зміну підстав позову (05-08/2757/15 від 01.10.2015р.) та зміну предмету позову (05-08/3178/15 від 13.11.2015р.) не подав. Позовні вимоги по суті та за розміром не оспорив.

08.12.2015р. на адресу суду від відповідача надійшли заява (вх. №05-22/13380/15) про визнання неправомірними дій позивача стосовно одночасної зміни і підстав і предмету позову; заява (вх. №05-22/13381/15) з проханням не приймати як доказ висновок експертів від 11.08.2015р. №1334, оскільки його виконано не тим експертом, якому було доручено його виконання.

Також 08.12.2015р. на адресу суду від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (вх.№05-22/13379/15), у якій відповідач просить суд не задовольняти будь-які вимоги заявлені за період до 10.11.2012р.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України м. Київ у письмових поясненнях вх.№05-22/504/15 від 20.01.2015р., вх№05-22/12898/15 від 23.11.2015р., вх.№05-22/13262/15 від 03.12.2015р. зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Кабінет Міністрів України письмової позиції з приводу поданого позову не подала. В судовому засіданні представник третьої особи зазначив, що підтримує заявлені позивачем вимоги в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 державного майна України м. Київ письмової позиції з приводу поданого позову не подала.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Наказом №32 від 18.02.2003р. №32 Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України вирішено створити Державне підприємство "Еко" з експлуатації об'єктів житлово-комунального господарства Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України (Мінекономіки) шляхом виділення зі складу Мінекономіки житлово-комунального відділу управління справами; затверджено статут Державного підприємства "Еко" згідно з додатком № 1; зобовязано адміністративний департамент забезпечити передачу майна, яке знаходиться на балансі Мінекономіки, на баланс Державного підприємства "Еко".

Актом від 31.03.2003р. на виконання наказу Мінекономіки №32 від 18.02.2003р. №32, Міністерство економіки та з питань європейської інтеграції України передало Державному підприємству "Еко" на безоплатній основі майно, зокрема, житловий будинок по бульвару Лесі Українки, 36/10, корпус А (рік вводу в експлуатацію 1967р., 13 поверхів, 79 квартир, первинна вартість 1444069грн., залишкова вартість 817672грн.

01.01.2004р. між ДП "Еко" (ОСОБА_10) та ТОВ "Чарівний завиток" (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 11-10, відповідно до якого ОСОБА_10 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення (надалі - ОСОБА_10), площею 433,6 м2, розміщене за адресою: м.Київ - 01133, бульвар Лесі Українки, 36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового житлового будинку, що знаходиться на балансі Державного підприємства "Еко", вартість якого визначена згідно з незалежною експертною оцінкою на 31.10.2003р. і становить 1175029грн. Майно передається в оренду з метою розміщення: на 374,00 м2 - перукарні; на 4,00 м2 - пункт прокату відеокасет, без права продажу; на 20,00 м2 - виставка експозиційних кухонних меблів, на 35,60 м2 - кафе з правом продажу підакцизних товарів (р. 1 договору).

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього ОСОБА_12 та акта приймання-передачі ОСОБА_12. ОСОБА_13 в оренду, здійснюється за вартістю, визначеною в акті оцінки, складеному за Методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. У разі припинення цього ОСОБА_12 повертається Орендарем Державному підприємству "Еко". Орендар повертає ОСОБА_10 аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарю цим ОСОБА_12. Майно вважається поверненим ОСОБА_10 з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов'язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає ОСОБА_10 іншій стороні ОСОБА_12 (р. 2 договору).

Згідно п.3.1 договору орендна плата визначається на підставі ОСОБА_6 розрахунку орендної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 786 і становить, без ПДВ, за базовий (листопад 2003р.) місяць оренди 3044грн. 91коп. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування - орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується таким чином: 70% орендної плати залишається на розрахунковому рахунку ОСОБА_10, 30% орендної плати Орендар перераховує до Державного бюджету, щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Дане співвідношення може і змінюватись зі зміною законодавчих актів в період терміну дії договору (п.3.2 договору).

Розділом 5 договору визначено, що Орендар зобов'язується використовувати орендоване ОСОБА_10 відповідно до його призначення та умов цього ОСОБА_12 та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п.7.2 договору ОСОБА_10 зобовязується передати орендарю в оренду майно по акту приймання передачі.

Договір укладено строком на 5 років, що діє з 01.01.2004р. до 01.01.2009р. Зміни і доповнення або розірвання цього ОСОБА_12 допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. За ініціативи однієї із сторін цей Договір може бути розірвано рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством. Продовження дії цього ОСОБА_12 після закінчення строку його чинності можливе на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені ОСОБА_12, за обов'язковим погодженням з ФДМУ (р. 10 договору).

Додатком №1 до договору сторони погодили відшкодування орендарем витрат балансоутримувача на утримання майна та про надання комунальних послуг орендарю.

01.01.2004р. комісією у складі представника ОСОБА_10 та представника Орендаря складено акт про те, що згідно з ОСОБА_12 оренди нерухомого ОСОБА_12, що нежить до державної власності №11-10 від 01.01.2004р. ОСОБА_10 передав, Орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення загальною площею 433,6 м2. Приміщення та обладнання (вікна, двері, стіни, підлога, радіатори опалення та інше) знаходиться в належному стані, приміщення належне до експлуатації.

01.01.2004р. сторонами укладено договір№ 16-20 про відшкодування орендарем витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та про надання орендарю комунальних послуг.

17.09.2013р. комісією в складі представників ДП "Еко": начальника відділу з утримання будинків та прибудинкової території ОСОБА_14, майстра ОСОБА_15, провідного юриста Вірченко Н.В. складено акт про те, що при огляді нежилого приміщення ззовні, за адресою бульвар Лесі Українки, 36/10, яке знаходиться на першому поверсі 13-ти поверхового будинку площею 433,6 м2, яке займає ТОВ "Чарівний завиток", виявлено, що вхідні двері зачинені та опечатані Державною виконавчою службою. На час складання акту Товариством з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" приміщення не звільнено.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 26.03.2014р., останнім виконано наказ Господарського суду м.Києва №5011-48/12068-2012 від 26.02.2013р. За результатами вчинення виконавчих дій складено акт державного виконавця від 26.03.2014р., згідно акту державного виконавця під час виконання рішення за участю понятих, дільничного інспектора, у присутності в.о. директора ДП "Еко" за адресою: м. Київ, ОСОБА_11 ОСОБА_8, буд. 36/10, перший поверх, виявлено невизначене майно, представники боржника не з'явились, державним виконавцем здійснено опис майна та передано на відповідальне зберігання в.о. директора ДП "Еко" ОСОБА_16 Виконавче провадження з примусового виконання наказу №5011-48/12068-2012 від 26.02.2013р. закінчено.

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р. відповідачем на рахунок позивача було сплачено 40129грн. 92 коп. з призначенням платежу "орендна плата", що підтверджується платіжними дорученнями: №130 від 11.01.2011р. на суму 6045грн. 91коп.; №156 від 04.03.2011р. на суму 12800грн.; №158 від 10.03.2011р. на суму 769грн. 70коп.; №178 від 13.04.2011р. на суму 5700грн.; №930958К від 05.01.2012р. на суму 1000грн.; №@2PL415896 від 13.03.2012р. на суму1000грн.; №@2PL415896 від 13.03.2012р. на суму 1000грн.; №@2PL349246 від 10.04.2012р. на суму 1000грн.; №@2PL484260 від 07.05.2012р. на суму 1000грн.; платіжним дорученням № від 12.06.2012р. на суму 17675грн. 70коп., з якої сплачено в якості орендної плати 1000грн., з яких 1,5% від суми платежу (15грн.) зараховано в якості оплати за послуги банку (розрахунково-касове обслуговування за п. 2.1.2 договору №11 від 10.03.2011р.), а 985грн. отримано позивачем в якості орендної плати; платіжним дорученням № від 13.08.2012р. на суму 18709грн. 37коп., з них в якості орендної плати - 1000грн., з яких 1,5% від суми платежу (15грн.) зараховано в якості оплати за послуги банку, 985грн. отримано позивачем в якості орендної плати; платіжним дорученням № від 11.09.2012р. на суму 17207грн. 18коп., з них в якості орендної плати - 1000грн., з яких 1,5% від суми платежу (15грн.) зараховано в якості оплати за послуги банку, 985грн. отримано позивачем в якості орендної плати.

Згідно свідоцтва №37623927 від 25.04.2003р. Державне підприємство "Еко" є платником податку на додану вартість.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.11.2009р. у справі № 40/432, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2010р., позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" до Державного підприємства "Еко" про визнання договору оренди продовженим - задоволено; визнано укладений між сторонами договір оренди № 11-10 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.01.2004р. продовженим до 01.01.2014р.

Рішенням господарського суду м. Києва по справі №5011-48/12068-2012 від 02.11.2012р., залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2010р. та постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2013р., виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" з нежитлового приміщення площею 433,6 м2, яке розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового житлового будинку. Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" повернути Державному підприємству "Еко" житлове приміщення площею 433,6 м2, яке розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового житлового будинку. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" на користь Державного підприємства "Еко" судовий збір в розмірі 536грн. 50коп. В задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним відмовлено.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2012р. у справі №5011-18/12784-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2013р. та постановою Вищого господарського суду від 10.04.2013р., відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" до Державного підприємства "Еко" про визнання дійсним договору оренди № 11-10 нерухомого майна, що належить до державної власності, від 01.01.2004р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.02.2013р. по справі №5011-62/17941-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2014р., відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток", м.Київ до Державного підприємства "Еко", м.Київ про визнання права власності на вбудовані приміщення перукарні площею 440 кв.м. на першому поверсі будинку, який розташовано за адресою: м.Київ, бул.ОСОБА_8, 36/10.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.02.2011р. по справі №16/469, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2011р. та постановою Вищого господарського суду від 17.08.2011р., первісний позов задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" на користь Державного підприємства "Еко" 42647грн. 70коп. заборгованості за комунальні послуги, 1411грн. 48коп. державного мита, 236грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; провадження в частині стягнення 98499грн. 92коп. основного боргу припинено. За зустрічним позовом відмовлено в задоволенні позову в частині: визнання недійсним договору №16-20 від 01.01.2004р., відшкодування витрат балансоутримувача на утримання будинку та прибудинкової території, стягнення 258грн. 87коп., провадження в частині стягнення 3747грн. 37коп. припинено. Стягнуто з Державного підприємства "Еко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" 95грн. 40коп. державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.03.2013р. у справі №5011-57/18079-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2013р. частково задоволено позов, стягнуто з ТОВ "Чарівний завиток" на користь ДП "ЕКО" 118016грн. 36коп. - заборгованості за надані комунальні послуги та утримання будинку та прибудинкової території, 196грн. 35коп. - пені, 211грн. 28коп. - 3% річних, 464грн. 41коп. - інфляційних втрат та 2377грн. 79коп. - судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.04.2013р. по справі №910/4386/13 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" про стягнення з Державного підприємства "Еко" 386085грн. 80коп. безпідставно отриманих коштів - сплаченої орендної плати.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2014р. рішення господарського суду міста Києва від 24.04.2013р. по справі №910/4386/13 скасовано, а у задоволенні заявлених вимог відмовлено.

У постанові встановлено, відповідно до ст.ст. 793 та 794 ЦК України у редакції, яка діяла на час укладення ОСОБА_12 оренди від 01.01.2004р., останній підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Зі змісту заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" за період з 2006 року по 2012 рік перерахувало на користь Державного підприємства "Еко" 386085грн. 80коп. в рахунок орендної плати та інших платежів згідно ОСОБА_12 оренди від 01.01.2004р.

Частиною першою ст.762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають значення для справи. У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що об'єкт оренди переданий у користування позивачу, прийнятий тим без зауважень; сторонами по справі досягнута згода про розмір плати за таке користування і погоджені інші істотні умови ОСОБА_12, а тому сторони зв'язали себе зобов'язанням, яке, в силу ст.ст. 509, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України, є для них обов'язковим і від якого жодна із сторін довільно відмовитися не може, відтак підстави для застосування ст. 1212 та 1213 ЦК України відсутні.

У постанові Київського апеляційного господарського суду також зазначено, що права, надані орендарю, який користується майном за договором оренди, щодо якого не вчинено державної реєстрації, не можуть бути протиставлені третім особам, а отже такий орендар не матиме переважного права на укладення договору на новий строк з орендодавцем.

Постановою Вищого господарського суду від 25.06.2014р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2014р. у справі № 910/4386/13 господарського суду міста Києва залишено без змін.

У постанові від 25.06.2014р. Вищим господарським судом зазначено, що відповідно до рішення господарського суду міста Києва від 05.11.2009р. у справі № 40/432 визнано договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 01.01.2004р. продовженим до 01.01.2014р. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що рішенням господарського суду міста Києва від 02.11.2012 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2013 р., у справі № 5011-48/12068-2012 за позовом ДП "Еко" до ТОВ "Чарівний завиток" виселено ТОВ "Чарівний завиток" з нежитлового приміщення площею 433,6 кв.м., яке розміщене за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, 36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового житлового будинку, та зобов'язано ТОВ "Чарівний завиток" повернути ДП "Еко" зазначене нежитлове приміщення, за актом прийому-передачі. Під час розгляду справи № 5011-48/12068-2012 судами встановлено, що сторони договору оренди від 01.01.2004 р. нотаріально договір не посвідчили та не здійснили державної реєстрації договору, у зв'язку з чим, зазначений договір є неукладеним і таким, що не породжує для сторін права та обов'язки. Враховуючи встановлені під час розгляду даної справи обставини, посилаючись на приписи ст. 1212 ЦК України, ТОВ "Чарівний завиток" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ДП "Еко" про стягнення сплачених на виконання неукладеного правочину грошових коштів у розмірі 386 085,80 грн. За результатами розгляду спору по суті місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач, як заінтересована особа, на підставі, зокрема, ст.1212 ЦК України має право на повернення сплаченого за неукладеним правочином та задовольнив позов у повному обсязі.

Між тим, судом першої інстанції не враховано наступне. Так, згідно п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. При цьому, не приймаються до уваги посилання суду першої інстанції на положення ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, факти, встановлені рішенням господарського суду, під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Так, мотивація рішення у справі № 5011-48/12068-2012 є оцінкою наданих суду доказів, а не фактом, який не потребує доведення у даній справі, проте, резолютивна частина рішення не містить висновків про те, що договір оренди № 11-10 від 01.01.2004 р. є неукладеним. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вищим господарським судом України також зазначено, що якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, оцінюючи їх у сукупності, судом береться до уваги таке:

Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст.179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Судом встановлено, що 01.01.2004р. між ДП "Еко" (ОСОБА_10) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" укладено договір оренди №11-10 нерухомого майна, що належить до державної власності. Відповідно до п.10.1 договору останній укладено строком на 5 років з 01.01.2004р. по 01.01.2009р.

За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 762 ЦК України за користуванням майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Предмет договору перебуває у державній власності, тому до правовідносин сторін застосовуються вимоги статей 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст.ст.793 та ст.794 Цивільного кодексу України у редакції, яка діяла на час укладення договору оренди, останній підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

При цьому, відповідно до п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

З урахуванням чого, суд вважає, що права надані орендарю, який користується майном за договором оренди, щодо якого не вчинено державної реєстрації, не можуть бути протиставлені третім особам, а отже такий орендар не матиме переважного права на укладення договору на новий строк з орендодавцем.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що об'єкт оренди переданий у користування наймачу (двосторонньо підписаний акт прийому-передачі від 01.01.2004р.), прийнятий тим без зауважень та заперечень; сторонами по справі досягнута згода про розмір плати за таке користування і погоджені інші істотні умови договору, а тому сторони взяли на себе зобов'язання, яке в силу ст.ст.509,526 ЦК України та ст.193 Господарського кодексу України, є для них обов'язковим і від якого жодна із сторін довільно відмовитися не може.

Надаючи правову оцінку договору № 11-10 нерухомого майна (строк дії якого закінчився 01.01.2014р.), судом враховується, що рішенням господарського суду міста Києва від 05.11.2009р. у справі № 40/432, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2010р., позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" до Державного підприємства "Еко" про визнання договору оренди продовженим - задоволено; визнано укладений між сторонами договір оренди № 11-10 нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.01.2004р. продовженим до 01.01.2014р.

Згідно з ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За приписами ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди № 11-10 нерухомого майна від 01.01.2004р.) орендодавцями державного майна є: ОСОБА_3 державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 кв. м, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Враховуючи вищенаведені приписи, зважаючи на те, що об'єктом оренди є майно державної форми власності, суд приходить до висновку, що належним ОСОБА_10 зазначеного майна мав би бути ОСОБА_3 державного майна України, натомість згідно договору оренди, ОСОБА_10 є Державне підприємство "Еко".

На підставі наведеного суд доходить висновку, що договір оренди укладено з порушенням норм чинного законодавства України,

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

За змістом статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості, - відшкодування вартості того, що одержано (частина 1), відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди (частина 2).

Згідно з частиною 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

Разом із тим частиною 3 статті 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. Якщо ж за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення.

Судом встановлено, що договір оренди № 11-10 нерухомого майна від 01.01.2004р. за яким передано в оренду майно державної власності фактично виконувався, 30% від розміру орендної плати зараховувалось до Державного бюджету України, 70% сплачувалось ОСОБА_10, користування приміщенням відбувалось протягом тривалого часу, проводилась часткова оплата орендної плати за користування ним, відбувалось відшкодування комунальних платежів за користування приміщенням.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення у справі, договір оренди нерухомого майна припинив свою дію, оскільки його строк закінчився 01.01.2014р., у суду відсутні підстави визнавати його недійсним та припиняти зобов'язання на майбутнє.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного суду України у справах № 3-38гс14 від 19.08.2014р., №3-195гс15 від 01.07.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач використовував приміщення у період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р.

Звільнення приміщення відбулось 26.03.2014р., що підтверджується постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження по виконанню наказу Господарського суду м.Києва №5011-48/12068-2012 від 26.02.2013р. щодо виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" з нежитлового приміщення площею 433,6 м2, яке розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового житлового будинку.

Згідно поданого позивачем розрахунку та платіжних доручень, відповідачем у період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р. перераховано 40129грн. 92коп. з призначенням платежу "орендна плата".

Відповідно до висновку експерта №1334 від 11.08.2015р. розмір орендної плати належної до сплати згідно ОСОБА_6 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (із змінами і доповненнями) за період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р. за користування майном державної власності - нежитловим приміщенням площею 433,6 м2, яке розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 36/10, на першому поверсі 13-ти поверхового житлового будинку складає 812511грн. 35коп.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на розмір орендної плати, визначений згідно ОСОБА_6 №786 за заявлений до стягнення період, враховуючи умови п.3.2 договору щодо пропорції розподілу орендної плати, а саме, що 70% орендної плати залишається на розрахунковому рахунку ОСОБА_10 та п.3.1 договору щодо нарахування на суму орендної плати ПДВ, приймаючи до уваги, що Державне підприємство "Еко" є платником податку на додану вартість (свідоцтво №37623927) та у останнього виникають податкові зобов'язання з податку на додану вартість виходячи з повної вартості орендної плати, суд вважає позовні вимоги про стягнення 691130грн. 30коп. орендної плати за період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р. є обгрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Відповідачем не подано доказів оплати заборгованості в сумі 691130грн. 30коп., а також не спростовано факту користування приміщенням у вказаний період.

Доводи відповідача про те, що наявний в матеріалах справи висновок експерта не слід розглядати як доказ, судом відхиляються, оскільки за змістом ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

При цьому згідно ч.2 ст.42 ГПК України, якщо під час проведення експертизи встановлюються обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, з приводу яких судовому експерту не були поставлені питання, у висновку він викладає свої міркування і щодо цих обставин. Судом враховується, що висновок експерта №1334 від 11.08.2015р. підписано судовим експертом ОСОБА_7

На підставі наведеного та з урахуванням приписів ст.33, ст.34 ГПК України у суду відсутні підстави не приймати до уваги письмовий доказ, яким визначено розмір належної до сплати орендної плати згідно ОСОБА_6 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (із змінами і доповненнями) за період з 01.06.2010р. по 30.05.2013р.

Стосовно поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності судом враховується, що згідно відбитку календарного штемпеля відділення поштового зв'язку, що міститься на конверті позовної заяви, дата звернення позивача з позовом до суду - 26.06.2013р.

В матеріалах справи відсутні докази в підтвердження домовленості сторін про зміну строків позовної давності. Про існування таких доказів сторонами не зазначено.

Згідно ст.257 Цивільного кодексу України тривалість загальної позовної давність становить три роки.

Частиною 1 ст.261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У п.5.6 договору визначено обов'язок Орендаря до 12 числа місяця, наступного за останнім звітним місяцем надавати Орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку).

Враховуючи п.5.6 договору, ОСОБА_10 міг дізнатись про порушення строків сплати орендної плати за червень 2010р. з 12.07.2010р., і саме з цього часу необхідно рахувати початок перебігу строку позовної давності.

Зважаючи на час звернення до суду з позовом - 26.06.2013р., визначену ст.257 ЦК України тривалість строку позовної давності у три роки, суд доходить висновку, що позивачем не порушено строки позовної давності, з огляду на що, подана відповідачем заява про сплив строку позовної давності є безпідставною.

Щодо поданої відповідачем заяви (вх.№05-22/13379/15) про визнання дій позивача неправомірними, суд відхиляє останню, оскільки розгляд таких заяв не передбачено нормами Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги Державного підприємства "Еко" до товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" 691130грн. 30коп. заборгованості підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України оплата судових витрат, а саме судовий збір та витрати на оплату експертизи покладається на відповідача.

При цьому розмір судового збору розраховується відповідно до п.5 інформаційного листа ВГСУ від 12.11.2015р. №01-06/2093/15.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 33, 34, 36, 42, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Чарівний завиток" (м.Кам'янець-Подільський, вул. Князів Коріатовичів, 56, код 194482987) на користь Державного підприємства "Еко" (м. Київ, ОСОБА_11 ОСОБА_8, 36-Б, ) 691130грн. 30коп. (шістсот девяносто одна тисяча сто тридцять гривень 30коп.) заборгованості, 13822грн. 61коп. (тринацять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 61коп.) судового збору, 7500грн. (сім тисяч пятсот гривень) витрат на проведення судової експертизи.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2015р.

Головуючий суддя В.О. Кочергіна

Суддя В.В. Виноградова

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 7 прим.

1 - до справи,

2 - позивачу простим (м. Київ,ОСОБА_11 ОСОБА_8, 36-Б),

3 - відповідачу рекоменд. з повід. (м. Кам'янець-Подільський, вул. Князів Коріатовичів, 56);

4 - відповідачу рекоменд. з повід. (03110, м. Київ, вул. Олексіївська, 3);

5 - третій особі - Міністерству економічного розвитку і торгівлі України рекоменд. з повід. ( м. Київ, вул. Грушевського, 12/2);

6 - третій особі ОСОБА_3 Державного майна України рекоменд. з повід. (01601, м.Київ-133, вул.Кутузова, 18/9);

7 - третій особі - Кабінету Міністрів України простим. (м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2).