КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/19482/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Рябець Н.М.

від відповідача - Коршун О.А.

від третьої особи - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Едельвейс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада»

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал»

про розірвання договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «Рада» про розірвання договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 позовні вимоги були задоволені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій вказує, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 прийнято до провадження апеляційну скаргу і призначено до розгляду в колегії суддів: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення Господарського суду міста Києва є правомірним, законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання на вказану дату з`явилися представники позивача, відповідача та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

30.06.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Едельвейс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада" був укладений договір на надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території.

Відповідно до п. 1.1. договору, предметом є забезпечення підприємством надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території (послуги) у будинку № 13 по вул. Анни Ахматової м. Києва, в якому знаходяться нежилі приміщення користувача, а користувачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, визначеними цим договором.

Згідно з п. 3.1. договору оплата за надання послуг складається по фактичним витратам підприємства, що наведені в розрахунку вартості житлово-комунальних послуг, що є невід'ємною частиною договору. Оплата за надання послуг здійснюється користувачем на підставі рахунків, наданих підприємством, шляхом перерахування коштів на рахунок підприємства до 25 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Термін дії договору складає три роки з дня його підписання (п. 6.8. договору).

Відповідно до п. 6.9. договору його дія автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії.

Рішенням загальних зборів ОСББ "13-й квартал" передано функції балансоутримувача та управителя житлового будинку № 13 по вул. Анни Ахматової ОСББ "13-й квартал".

02.04.2015 та 30.04.15 позивач звертався до відповідача з пропозицією достроково розірвати спірний договір.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що у зв`язку із тим, що оскільки функції балансоутримувача та управителя житлового будинку № 13 по вул. Анни Ахматової передано ОСББ, договір між позивачем та відповідачем має бути розірваним.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог зазначає про відсутність достатніх та обґрунтованих підстав та доказів в рамках чинного законодавства України для розірвання такого договору.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, дія договору від 30.06.2006 в силу п. 6.10. останнього, автоматично продовжувалась до 30.06.2009, 30.06.2012, 30.06.2015 та на час розгляду спору в судію

Рішенням Загальних зборів об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-й квартал" від 16.10.2014, оформленого протоколом № 2/2014, ОСББ взяло на себе функції балансоутримувача та управителя житлового будинку № 13 по вул. Анни Ахматової в м. Києві.

Листом № 1-15 від 01.04.2015 позивач звернувся до відповідача, в якому просив достроково з 15.04.2015 розірвати договір на надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 30.06.2006.

Крім того, направив відповідачу підписаний зі свого боку проект додаткової угоди про дострокове розірвання вказаного договору.

Згідно з ч.1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач, не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, в апеляційній скарзі зазначає, що нормами чинного законодавства визначено, що договір може бути розірвано лише за взаємною згодою сторін, та оскільки відповідач такої згоди позивачу не надавав, а умовами договору не передбачено право споживача на одностороннє розірвання договору, договір є пролонгованим та наступний термін.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією відповідача з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В той же час, гідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, та фактично не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції, листом № 1-15 від 01.04.2015 року позивач звернувся до відповідача, в якому просив достроково з 15.04.2015 року розірвати Договір на надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 30 червня 2006 року. Крім того, направив відповідачу підписаний зі свого боку проект додаткової угоди про дострокове розірвання вказаного договору.

30.04.2015 позивач повторно звернувся до відповідача з листом № 00-09/15 про розірвання Договору на надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 30 червня 2006 року.

08.06.2015 позивачем складено акт-претензію № 4 з приводу ненадання послуг, визначених договором на надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 30.06.2006, який отримано відповідачем 12.06.2015.

Листом № 00-0617 від 17.04.2015 відповідачем відмовлено позивачу у розірванні спірного договору.

Договір на надання комунальних послуг та участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 30 червня 2006 року за своєю юридичною природою є договором про надання послуг.

За ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Дійсно, умовами спірного договору, не передбачено право позивача на розірвання договору в односторонньому порядку, проте, зважаючи на специфіку укладеного між сторонами договору, порядок його укладання та розірвання, крім загальних норм Цивільного та Господарських кодексів України, регулюються також нормами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.п. 4, 6 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті. У разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Таким чином, враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, позивач не позбавлений права на розірвання такого виду договору, як той, що був укладений між ним та відповідачем, навіть за відсутності згоди відповідача.

Як зазначалося вище, 01.05.2015 між ОСББ "13-й квартал" та ТОВ "Фірма "Едельвейс" був укладений договір відносин власника нежитлового приміщення та управителя, відповідно до умов якого управитель (ОСББ) за дорученням власника (позивача) забезпечує власними силами та/або шляхом залучення на конкурентних засадах фізичних та/або юридичних осіб управління та експлуатацію, належне утримання та збереження неподільного та загального майна будинку за рахунок та в інтересах власника приміщення; реалізацію прав власника приміщення будинку на володіння та користування спільним майном; надання/сприяння в наданні житлово-комунальних послуг належної якості за обґрунтованими цінами тощо (приміщення за вказаним договором - № 113 в багатоквартирному будинку № 13 по вул. А. Ахматової площею 272,4 кв.м.).

Враховуючи підписання позивачем договору про отримання певного виду послуг в сфері житлово-комунальних послуг з ОСББ "13-й квартал", у нього відпала потреба у отриманні таких послуг від відповідача, а отже наявні всі підстави для розірвання договору з останнім.

В той же час, твердження апелянта проте, що ОСББ "13-й квартал" рішення про прийняття на власний баланс будинку по вул. А. Ахматової, 13 є таким, що прийнято з порушенням визначеної нормами чинного законодавства України процедури, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки на даний час таке рішення Загальних зборів об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "13-й квартал" від 16.10.2014 є чинним, недійсним у встановленому законом порядку не визнавалося.

Аналогічне стосується й твердження апелянта щодо недійсності договору, укладеного між позивачем та третьою особою.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, підсумовуючи все зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно обґрунтованості та законності вимог позивача, а також стосовно того, що такі вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи все вище зазначене, а також докази надані представниками сторін як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача та на відсутність законних підстав для розірвання договору, а отже Господарським судом міста Києва повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Едельвейс», а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі № 910/19482/15- без змін.

Матеріали справи № 910/19482/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко