РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року Справа № 913/1028/15

Провадження № 27/913/1028/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування "Пожспецмаш", м. Прилуки, Чернігівська обл.

до Державного підприємства Новоайдарське лісомисливське господарство, смт. Новоайдар, Луганська обл.

про стягнення 270560,19 грн. ,-

Суддя Байбак О.І.

Секретар судового засідання Зоріна О.Г.

за участю представників сторін:

позивача: не зявився

відповідача: не зявився

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування "Пожспецмаш", м. Прилуки, Чернігівська обл. (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства Новоайдарське лісомисливське господарство, смт. Новоайдар, Луганська обл. (далі за текстом - відповідач) заборгованість за укладеним між сторонами договором про закупівлю товарів за державні кошти № 102 від 06.06.2013 р. в загальному розмірі 270560,19 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за вказаним договором щодо сплати заборгованості за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 10.11.2015 р. Зазначений позов прийнято до провадження, та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.11.2015 р.

Ухвалою господарського суду від 23.11.2015 р. розгляд даної справи відкладено на 08.12.2015 р. в звязку з неявкою на судове засідання представників сторін, ненаданням учасниками судового процесу витребуваних судом документів, та за відповідним клопотанням позивача.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх.. № 5790/15 від 26.11.2015 р.) в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що строк виконання відповідачем своїх зобовязань щодо сплати існуючої заборгованості не може вважатися таким, що настав.

Позивач надав суду заяву (вх. № 6053/15 від 07.12.2015 р.) в якій просить суд залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 агентство лісових ресурсів України, м. Київ, посилаючись на те, що рішення у даній справі може вплинути на права та інтереси останнього, оскільки він є розпорядником бюджетних коштів за програмою, в рамках якої між сторонами по даній справі укладався договір про закупівлю товарів за державні кошти № 102 від 06.06.2013 р.

Розглянувши зазначене клопотання суд відмовляє в його задоволенні виходячи з наступного:

За змістом ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Однак, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 агентство лісових ресурсів України, м. Київ не є стороною за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 102 від 06.06.2013 р., в зазначеному договорі немає жодного посилання на зобовязання Державного агентства лісових ресурсів України, м. Київ щодо перерахування коштів відповідачу для подальшого їх перерахування позивачу, тощо.

При цьому, взаємовідносини відповідача та Державного агентства лісових ресурсів України, м. Київ не є предметом розгляду суду в межах даної справи.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для залучення Державного агентства лісових ресурсів України, м. Київ до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідач надав суду письмові пояснення у справі (вх.. № 6079/15 від 07.12.2015 р.) в яких, зокрема, зазначив, що частину заборгованості за отриманий товар в сумі 84439,81 грн. відповідачем сплачена, а оплату решту заборгованості він не проводив, бо не мав дозволу від Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства, яке є розпорядником бюджетних коштів.

Відповідач зазначає, що в подальшому відповідач, як одержувач бюджетних коштів, зняв зобовязання перед позивачем за договором № 102 від 06.06.2013 р. як бюджетне зобовязання, на підставі наказу Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012 р. та підтверджується листом Державної казначейської служби України у Новоайдарському районі № 03.1-55/1270 від 31.12.2013 р.

На судове засідання 08.12.2015 р. сторони своїх уповноважених представників не направили, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Позивач про причини неприбуття свого представника не повідомив.

Відповідач надав суду заяву (вх. № 6048/15 від 07.12.2015 р.) в якій просить суд розглядати справу за відсутності його представника.

Оскільки неявка на судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 06.06.2013 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю товару за державні кошти № 102 (далі договір; а. с. 9-11), відповідно до умов якого (п. 1.1-1.2) продавець (позивач) зобовязується у 2013 р. поставити покупцеві (відповідачу) товар, зазначений в цьому договорі у власність покупця, а покупець зобовязується на умовах та в порядку, визначених цим договором, прийняти і оплатити товар в кількості і асортименті відповідно до специфікацій, що додаються до договору на закупівлю і є його невідємною частиною. Найменування товару Автомобіль лісопатрульний АЛП-5 (3909)-267 (далі за текстом «Товар») в кількості 1 (одна) одиниця.

Відповідно до п. п. 2.1-2.2 Договору, продавець повинен поставити покупцеві товар, передбачений цим договором, якість якого відповідає вимогам ДСТУ, ТУ У 34.1-3:2011, а комплектність переліку позицій, вказаних у Специфікації № 2 до договору. Підтвердженням якості та комплектності з боку продавця є паспорт засобу і комплектацій на відомість.

Згідно з п. 3.1. договору ціна цього договору становить 355000,00 грн. (триста пятдесят пять тисяч гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ 59166,67 грн. (пятдесят девять тисяч сто шістдесят шість гривень 67 копійок). Ціна договору визначається з урахуванням Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п. 4.1 договору, оплата товару здійснюється в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок продавця.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що розрахунки за отриманий товар здійснюються покупцем протягом 14-ти робочих днів після підписання актів та надходження бюджетних коштів від Головного розпорядника бюджетних коштів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 3-х банківських днів з дати отримання покупцем коштів бюджетного призначення на фінансування предмету договору.

Згідно з п. 4.3. договору, у разі відмови покупця від оплати товару згідно умов, передбачених договором, зобовязання продавця припиняються в частині несплаченого товару.

Згідно з п. п. 5.1-5.2 договору термін поставки товару: червень грудень 2013 р. Місце поставки товару Україна, Луганська обл., смт. Новоайдар.

Матеріали справи також свідчать, що на виконання умов договору позивачем поставлено узгоджений в цьому договорі товар, про що свідчать акт приймання-передачі автомобіля спеціальної призначеності Автомобіль лісопатрульний АЛП-5(3909)-267 в кількості 1 шт. по договору № 102 від 06.06.2013 р. (а. с. 17), та видаткова накладна № ТВ-00010 від 01.08.2013 р. (а.с. 16).

З метою оплати відповідачем поставленої продукції, позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № ТВ-00017 від 01.08.2013 р. на суму 355000,00 грн. з ПДВ (а.с. 18).

Відповідач зазначає, що на реєстраційний рахунок № 0216 підприємства відповідача, відкритий у УДКСУ у Новоайдарському районі Луганської області були зараховані грошові кошти у сумі 355000,00 грн. та в подальшому ще додатково 55800 грн.

На підставі реєстру бюджетних фінансових зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 01.08.2013 р. за № 23 у УДКСУ у Новоайдарському районі Луганської області були взяті зобовязання у сумі 355000,00 грн. для оплати позивачу за автомобіль лісопатрульний.

Однак, в подальшому відповідачем сплачено вартість поставленого за договором товару лише частково, а саме суму 84439,81 грн. за наступними платіжними документами:

05.08.2013 р. за платіжним дорученням № 176 сплачено 45 177,72 грн.;

16.08.2013 р. за платіжним дорученням № 187 сплачено 20 307,86 грн.;

03.09.2013 р. за платіжним дорученням № 227 сплачено 18 954,23 грн.

Факт проведення відповідних оплат також відображено у банківських виписках по рахунку позивача (а.с. 19-21)

Решту заборгованості відповідач не сплатив.

Обставини щодо несплати відповідачем заборгованості в сумі 270 560,19 грн. (з ПДВ) стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Відповідач зазначає, що УДКСУ у Новоайдарському районі Луганської області не проводило оплату залишку заборгованості при наявності коштів на реєстраційному рахунку, бо не мала дозволу від Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства, як розпорядника бюджетних коштів.

Згідно з листом Державної казначейської служби України у Новоайдарському районі № 03.1-55/1270 від 31.12.2013 р. зобовязання відповідача в сумі 270560,19 грн. за договором № 102 від 06.06.2013 р. були зняті з обліку бюджетних зобовязань на підставі наказу Міністерства фінансів України № 309 від 02.03.2012 р.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, а статтями 525, 526 ЦК України і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Суд також враховує те, що за змістом ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже було зазначено вище, пунктом 4.2. договору передбачено, що розрахунки за отриманий товар здійснюються покупцем протягом 14-ти робочих днів після підписання актів та надходження бюджетних коштів від Головного розпорядника бюджетних коштів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 3-х банківських днів з дати отримання покупцем коштів бюджетного призначення на фінансування предмету договору.

Суд враховує, що отриманим за договором автомобілем відповідач має можливість користуватися з моменту його отримання від позивача за актом від 01.08.2013 р., тоді як повного розрахунку за отриманий товар останній не провів і понині.

За таких обставин права позивача на отримання грошових коштів за проданий товар є порушеними, що є підставою для їх захисту в судовому порядку.

Посилання відповідача, як на підставу звільнення від обовязку оплатити товару, на відсутність бюджетного фінансування, суд вважає безпідставними, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання, а тому не звільняє відповідача від виконання обовязку щодо оплати поставленого товару.

Тим більше, ч. 2 ст. 218 ГК України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

На підставі частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України на 2013-2015 роки не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 р. по справі № 11/446, прийнятій за результатами розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з ч. 1-2 ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду доказів виконання умов договору № 102 від 06.06.2013 р. щодо сплати поставленого товару, в т.ч. не сплативши виставлений позивачем рахунок-фактуру (яка в розумінні п. 2 ст. 530 ЦК України є вимогою про оплату існуючого боргу), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 270560,19 грн. боргу за зазначеним вище договором.

З урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4058,40 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішив,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Новоайдарське лісомисливське господарство (адреса: 93500, Луганська обл., Новоайдарський р.-н., смт. Новоайдар, вул. Коваленка, буд. 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування "Пожспецмаш" (адреса: 17583, Чернігівська обл., м. Прилуки, вул. Соборна, буд. 10; ) 270560,19 грн. заборгованості за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 102 від 06.06.2013 р., та 4058,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Байбак О.І.