ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Справа № 915/2163/13

Господарський суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючого судді Васильєвої Л.І.,

суддів: Мавродієвої М.В., Адаховської В.С.

при секретарі судового засідання: Матвєєвій А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від 02.09.2013р.

від відповідача: ОСОБА_2, адвокат за договором про надання правової допомоги №7 від 27.03.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (54038, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (54058, АДРЕСА_2; 54058, АДРЕСА_3; ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

про: визнання дій відповідача такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію; зобовязання спростувати інформацію; стягнення моральної шкоди в сумі 404000 грн. та відшкодування збитків у сумі 1109,88 грн.

Суть спору:

Позивач звернувся з позовними вимогами (з врахуванням заяви про уточнення позову від 11.09.2014р. т.2 а.с.40-42) про:

- визнання дій, які відповідач показувала на руках та пальцях, принизливими для позивача;

- визнання висловлювань відповідача, які були розповсюджені нею про те, що позивач є жид порхатий, дебіл, що в нього куплена інвалідність, він ***ло жидівське, пяниця, психічно хвора особа, що в нього поганий товар, що цей товар зроблений десь у якомусь підвалі, а не пошитий на фірмі, яка зазначена на лейблі, за який править високу ціну, він гнилий, позивач є шахрай неправдивими та такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача;

- зобовязання відповідача спростувати поширену неправдиву інформацію, яку розповсюджено було на протягом десяти місяців 2013р. та шести місяців 2014р., проголосивши про це голосно посеред ринку «Евіс» 404 рази;

- стягнення з відповідача 404000 гривень моральної шкоди;

- стягнення з відповідача 1109,88 грн. збитків на відшкодування ліків.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне:

він здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець на ринку «Евіс», а саме торгівельну діяльність з реалізації одягу та нижньої білизни.

Починаючи з лютого 2012 року відповідач щоденно кричала на весь ринок, що в нього поганий товар, що цей товар зроблений десь у якомусь підвалі, а не пошитий на фірмі, яка зазначена на лейблі, за який править високу ціну, він гнилий, позивач є шахрай.

Також, в брутальній формі висловлювала на його адресу образливі слова, показувала руками та пальцями образливі жести .

Вказує, що неправомірними діями відповідач спричинив йому як моральні страждання так і підірвав його ділову репутацію.

Позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 440000грн., збитки за придбання ліків в сумі 1109,88 грн.

Доказом вищезазначеного позивач вважає покази свідків та відеозйомка, аудиозапис висловлювань відповідача, які він надав суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі.

Відповідачем позовні вимоги не визнаються. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що дійсно між позивачем та відповідачем існують давні неприязні відносини. Вказала, що саме неправомірна поведінка позивача змусила відповідача припинити її підприємницьку діяльність на цьому ринку. Вважає, що позивачем не надано жодного допустимого доказу на підтвердження його доводів щодо нанесення йому моральної шкоди чи підриву його ділової репутації.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.05.2015 року була призначена судова психологічна експертиза, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області

На вирішення експерта було поставлено питання: чи могли призвести до моральних страждань Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 обставини, викладені в редакції позовних вимог у заяві від 11.09.2014р. (а.с. 40-42 т.ІІ)? Якщо так, то встановити глибину моральних страждань.

Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача.

Як свідчить лист експертної установи (т.2 а.с.194), на адресу позивача був направлений рахунок на оплату витрат по проведенню експертизи. Оплата не була здійснена, справу експертом повернено господарському суду.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що оплата не здійснена, оскільки рахунок позивач не отримував.

Приймаючи до уваги, що сторони не наполягають на проведенні судової експертизи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд

встановив:

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що з 01 лютого 2012 року відповідач щоденно на ринку «Евіс», де вони разом здійснюють підприємницьку діяльність, у присутності підприємців та покупців вигукувала на його адресу образливі, нецензурні висловлювання в непристойній та принизливій формі, чим принизила його честь, гідність та ділову репутацію, спричинила моральні страждання, що спонукало його звернуть до суду з позовом за захистом честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Статтею 3 Конституції України честь і гідність людини визнані найвищою соціальною цінністю. Стаття 28 Основного Закону встановлює кожному право на повагу до його гідності.

Аналогічну норму містить стаття 297 Цивільного кодексу України у відповідності до якої :

1. Кожен має право на повагу до його гідності та честі.

2. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

3. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 Цивільного кодексу передбачено право фізичної особи на недоторканість її ділової репутації та право на звернення до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Стаття 32 Конституції України гарантує кожному право на судовий захист від недостовірної інформації та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В силу приписів статті 299 та частини першої статті 91 Цивільного кодексу України право на недоторканість своєї ділової репутації за своєю природою може належати не лише фізичній особі, але й субєкту господарювання.

Право юридичної особи, в тому числі й фізичної особи-підприємця на спростування недостовірної інформації передбачено статтею 277 Цивільного Кодексу України, статтями 37, 41 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", статтею 27 Закону України "Про інформацію" .

Отже, позивач цілком вірно зазначає про своє право на судовий захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Порядок вирішення спорів між господарюючими субєктами регулюється Господарським процесуальним кодексом України.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, стаття 32 вказаного кодексу встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

На обґрунтування своїх доводів позивачем надано письмові пояснення фізичних осіб ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, при цьому зазначено, що це покази свідків (т.1 а.с.238-243).

Господарським судом вказані докази не приймаються до уваги, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить правових норм, які б передбачали участь у судовому процесі свідків.

Також, позивачем надано відеозапис на цифровому носію, який, на думку позивача, є доказом протиправної поведінки відповідача, яка принижувала його честь, гідність та ділову репутацію (т.1 а.с.13). Цей запис, як вказує позивач, здійснювався підприємцями ринку «Евіс».

Аудіо-відеозапис відповідно до ст.37 Господарського процесуального кодексу України є речовим доказом.

Суттєвою ознакою цього доказу повинно бути:

- будь-які магнітні, електронні та інші носії інформації;

- з їх допомогою зафіксовані відомості;

- ці відомості про обставини повинні мати значення для справи.

В судовому засіданні 10.12.2015р. в присутності представників сторін судом було досліджено наданий позивачем відеозапис шляхом його відтворення з допомогою технічних засобів.

Суд дійшов висновку, що наданий позивачем відеозапис не підтверджує тих обставин, на які позивач посилається, оскільки він не фіксує відомості за весь період, який вказаний в позові (з 01.02.2013р. по 01.07.2014р.); відомості, що є на відеозаписі, ніяким чином не підтверджують факту поширення відповідачем неправдивої інформації про позивача як підприємця, вживання образливих слів та висловлювань на його адресу, образу його непристойними рухами рук та пальців (з відеозапису випливає, що він здійснювався на ринку, в теплу пору року, з фіксацією голосів та зображень невідомих фізичних осіб).

Отже, позивачем, в порушення ст.33 Господарського процесуального кодексу України, не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому в задоволенні позову про захист честі, гідності та ділової репутації позивача, спростування інформації слід відмовити.

Оскільки вимоги про стягнення з відповідача 404000,00 грн. моральної шкоди та 1109,88 грн. збитків на відшкодування ліків є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

повний текст рішення складено та підписано 14.12.15

Головуючий суддя Л.І. Васильєва

Судді М.В. ОСОБА_7 Адаховська