РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/27119/15
За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача -Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація

про стягнення 7 160, 97 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Сидоренко М.В. (довіреність № 81 від 21.09.2015)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 480 від 19.12.2014 у розмірі 7 160, 97 грн., з яких: 5 138, 78 грн. - основний борг, 1 949, 59 грн. - інфляційні втрати, 72, 60 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 480 від 19.12.2014 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/27119/15, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Солом'янську районну в місті Києві державну адміністрацію та призначено розгляд справи на 12.11.2015.

02.11.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі (супровідний лист б/н від 30.10.2015).

12.11.2015 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення по справі (б/н, б/д).

У поданих поясненнях третя особа підтримала позовні вимоги, заявлені позивачем та зазначила, що у зв'язку з невиконанням відповідачем істотних умов договору, а саме п.п. 3.5, 3.6, 4.2 Договору оренди, утворилась заборгованість за оренду приміщення за період з 01.01.2015 по 17.02.2015 в сумі 5 138,78 грн., сума заборгованості разом з інфляційними витратами та витратами за користування земельною ділянкою становить 7 160,97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 08.12.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

19.11.2015 р. від позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення по справі. У поданих поясненнях позивач зазначив, що періодом стягнення заборгованості є період з 01.01.2015 р. по 17.02.2015 р. При цьому, сума основного боргу складається з : 543.30 грн. - орендна плата без ПДВ за 13 днів грудня 2014 року; 108,66 грн. - ПДВ до орендної плати за 13 днів грудня 2014 року; 1875, 00 грн. - орендна плата без ПДВ за січень 2015р.; 447, 70 грн. - сума індексу інфляції, відповідно до п. 3.2. Договору; 24,43 грн. компенсація плати за землю, відповідно до п.3.4 Договору; 469,43 грн. - ПДВ; 1670,26 грн. - орендна плата і платежі, нараховані у лютому 2015р. відповідно до умов Договору.

У судовому засіданні 08.12.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, надав усні пояснення по суті спору.

Представник третьої особи у судове засідання 08.12.2015 р. не з'явився.

Відповідач відзиву на позов не надав, представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив, про день та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження та ухвалу про відкладення розгляду справи відповідачу було надіслано за належною адресою (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), отже, адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст. 75 ГПК України розглянути справу за відсутності відповідача за наявними матеріалами.

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 08.12.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2014 р. між Солом'янською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі - орендодавець), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар) та Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (назву кого було змінено на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» (далі - балансоутримувач) укладено Договір № 480 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 18.11.2014 № 17 та розпорядження Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.12.2014 р. № 873 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, який знаходиться за адресою; м. Київ, вул. Кудряшова, 7 для розміщення офісного приміщення організацій інших видів діяльності.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що об'єктом оренди є: нежиле приміщення, загальною площею 15,3 кв. м, згідно з викопіюванням з поверхового плану що складає невід'ємну частину цього Договору (Додаток № 1).

За користування об'єктом оренди орендар сплачує балансоутримувачу орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п.12 таблиця 2 п.22 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250, розрахунок якої оформляється додатком та є невід'ємною частиною Договору (Додаток № 3) та на дату підписання Договору в цілому становить 1875,00 грн. за місяць без ПДВ.

На виконання зазначеного пункту Договору між сторонами було погоджено та підписано Додаток № 3 до Договору «Розрахунок орендної плати по нежитловому приміщенню за адресою: вул. Кудряшова, 7».

Відповідно до п. 3.2 Договору, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою, а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, розрахунок якої оформляється додатком та є невід'ємною частиною договору (Додаток № 4) та сплачується орендарем разом з орендною платою (п. 3.4 Договору).

Згідно з п. 3.5 Договору, орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача, за яким закріплене майно, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем орендної плати та інших платежів є дата підписання сторонами акта приймання-передачі повернення об'єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата оплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

На виконання умов Договору 19.12.2014 між сторонами договору було підписано Акт приймання передачі об'єкта оренди, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у орендне користування приміщення, відповідно до Договору № 480 від 19.12.2014 р.

В подальшому, відповідно до акту приймання-передачі об'єкта оренди від 17.02.2015 р. орендодавець прийняв, а орендар передав об'єкт оренди загальною площею 15,3кв.м., який розташований за адресою: вул. Кудряшова, 7.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідач, в порушення умов Договору, орендну та плату та інші платежі, передбачені Договором, вчасно та у повному обсязі не сплатив.

За розрахунком позивача у період з січня 2015 року по лютий 2015 року включно заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати та інших платежів становить 5 138,78 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За умовами п.п. 3.6., 4.2. Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 480 від 19.12.2014 відповідач зобов'язався вносити орендні платежі щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, відповідач орендні платежі належним чином не здійснив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість.

За розрахунками позивача заборгованість відповідача, розрахована за період з січня 2015 року по лютий 2015 року, перед позивачем становить 5 138,78 грн.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом, в порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання щодо сплати платежів, передбачених Договором, виконував неналежним чином, внаслідок чого заборгованість відповідача за договором становить 5 138,78 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати платежів, передбачених Договором № 480 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, позивачем доведений, а відповідачем не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 5 138,78 грн.

Внаслідок прострочення грошового зобов'язання, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 72,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1949,59 грн., нараховані за період з 01.01.2015 р. по 31.07.2015 р.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 65,82 грн. 3% річних та 1290,28 грн. інфляційних втрат, оскільки КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" не враховано положення пункту 3.6. Договору, яким визначено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця, та помилково визначені періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" частково.

Зважаючи на те, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03035 АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, буд. 6, код 35756919) 5 138,78 грн. основного боргу, 65,82 грн. 3% річних, 1290,28 грн. інфляційних втрат та 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2015 р.

Суддя С.О. Турчин