ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.12.2015 Справа № 920/1649/15

за позовом: Ворожбянської міської ради, м. Ворожба Сумської області;
до відповідача: Публічного акціонерного товариства Сумиобленерго в особі філії
Білопільський район електричних мереж, м. Білопілля
Сумської області;
про визнання недійсним договору

СУДДЯ ДЖЕПА Ю.А.
Представники сторін:
від позивача: не прибув;
від відповідача: Андрієнко Н.О. (довіреність № 10-19/17-Д/169 від 15.10.2015),
Усик І.А. (довіреність № 10-19/17-Д/71 від 30.06.2015);
При секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд визнати недійсним договір про постачання електричної енергії № 11100138 від 11.04.2014 (з додатками № 1, 2, 3, 1, 4 додаткових угод), укладений між позивачем та відповідачем, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
Представник позивача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, згідно з яким просить суд відмовити у задоволенні позову.
Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:
Позивач в позовній заяві зазначає, що 17.08.2015 ПАТ «Сумиобленерго» в особі «Білопільський район електричних мереж» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Ворожбянської міської ради про стягнення заборгованості за спожиту активну електричну енергію в сумі 34 137 грн. 08 коп.
Ухвалою суду від 31.08.2015 (справа № 920/1406/15), порушено провадження у справі.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що договір про постачання електричної енергії № 11100138 від 11.04.2014 (з додатками № 1, 2, 3, 1, 4 додаткових угод), який фактично було укладено між позивачем та відповідачем, є недійсним відповідно до положень чинного законодавства України, що підтверджується наступним.
Підрозділ 36 шляхо-відновлювального загону Державної спеціальної служби транспорту виконує бойове завдання з охорони та загородження стратегічного об`єкту державного значення (залізничний міст), який знаходиться на території Ворожбянської міської ради та відповідно до Рішення Кабінету Міністрів України щодо задіяння Державної спеціальної служби транспорту у заходах охорони найбільш важливих об`єктів та протидії терористичним актам на об`єктах інфраструктури у взаємодії з місцевими органами самоврядування, розпорядження Начальника Генерального штабу Головнокомандуючого Збройних сил України від 03.04.2014, телеграми Начальника Головного штабу першого заступника Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту № 38-1/1-2-18 від 04.04.2014.
З метою виконання вищевказаного завдання та у зв`язку з фінансовою неможливістю внесення 36 шляхо-відновлювального загону Державної спеціальної служби транспорту, як окремого об`єкта, що розташований на території, підпорядкованій Ворожбянській міській раді Білопільського району Сумської області, до Ворожбянської міської ради звернулося керівництво 36 шляхо-відновлювального загону Державної спеціальної служби транспорту з проханням взяти на себе зобов`язання щодо забезпечення електроенергією на час охорони та загородження стратегічного об`єкту державного значення (залізничний міст) на території Ворожбянської міської ради у частині укладення договору про постачання електричної енергії з ПАТ «Сумиобленерго» в особі філії «Білопільський район електричних мереж».
Позивач зазначає, що згідно усної домовленості між позивачем та відповідачем по справі, рахунки до сплати за спожиту електроенергію підрозділом 36 шляхо-відновлювального загону військової частини Т 0330, будуть автоматично списуватися та Ворожбянська міська рада не буде нести жодних фінансових зобов`язань стосовно укладеного договору.
З метою належного технічного та соціально-побутового забезпечення виконання завдання даним підрозділом, територія об`єкту охорони та приміщення для проживання військових були підключені до електроустановок філії «Білопільський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго». Ворожбянська міська рада взяла на себе зобов`язання та уклала з ПАТ «Сумиобленерго» в особі філії «Білопільський район електричних мереж» 11.04.2014 договір про постачання електричної енергії № 11100138 (далі Договір). Даним Договором передбачено електропостачання підрозділу 36 шляхо-відновлювального загону військової частини Т 0330, як об`єкту міської ради.
Згідно з даним Договором відповідач продає електричну енергію позивачу, для забезпечення потреб електроустановок позивача, а позивач оплачує відповідачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами вказаного Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що підписуючи вищевказаний Договір, Ворожбянська міська рада, позивач по справі та ПАТ «Сумиобленерго» в особі філії «Білопільський район електричних мереж» - відповідач, усвідомлювали, що Договір укладається з порушенням загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину (стаття 203 Цивільного кодексу України).
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Проте, підписаний Договір не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, так як військова частина не є комунальною установою Ворожбянської міської ради та об`єкт, на якому розміщена частина, не являється комунальною власністю, а тому Ворожбянська міська рада не мала та не має права сплачувати кошти, згідно рахунків за спожиту електроенергію підрозділом 36 шляхо-відновлювального загону військової частини Т 0330. Даний підрозділ 36 шляхо-відновлювального загону підпорядковується Державній спеціальній службі транспорту, а тому згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на її утримання мають здійснюватися з Державного бюджету України.
Як зазначено у позовній заяві, після підписання вищевказаного Договору, з квітня місяця та по теперішній час, рахунки за спожиту електроенергію підрозділом 36 шляхо-відновлювального загону військової частини Т 0330, надходять до Ворожбянської міської ради.
Листом від 08.04.2015 № 313, Ворожбянська міська рада звернулася до відповідача з клопотанням внести зміни до Договору про постачання електричної енергії № 11100138 від 11.04.2014, виключивши з переліку об`єктів Ворожбянської міської ради, 36 шляхо-відновлювальний загін військової частини Т 0330.
Позивач в позові зазначає, що відповідач погодився виключити об`єкт 36 шляхо-відновлювального загону військової частини Т 0330 з тимчасового договору про постачання електричної енергії № 11100138 від 11.04.2014 (лист від 08.05.2015 № 40/5874, копія якого приєднана до матеріалів справи).
Виходячи з вищевикладеного, на думку позивача, Договір між Ворожбянською міською радою та ПАТ «Сумиобленерго» в особі філії «Білопільський район електричних мереж», укладений з порушенням загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину (стаття 203 Цивільного кодексу України).
Суд не може погодитися з зазначеною позицією позивача, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Підстави для визнання правочину недійсним визначені в ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Таким чином, для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Суд звертає увагу на те, що на території Ворожбянської міської ради, відповідно до рішень сесії від 10.04.2014 та від 25.09.2015, на виконання вимог Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 р. № 1126-VII з метою забезпечення стійкого функціонування залізничного транспорту, охорони об`єктів державного та місцевого значення розміщені вказані вище об`єкти.
Відповідно до пп. 2 п. 6 Указу на місцеві органи виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування покладено обов`язок організувати та забезпечити в установленому порядку: виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.
Статтею 15 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі оборонної роботи забезпечують:
- організацію та участь у здійсненні на відповідній території заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою, територіальною обороною та цивільним захистом;
- вирішення згідно із законодавством питань, пов`язаних з наданням частинам, установам, навчальним закладам Збройних Сил України та іншим військовим формуванням, утвореним відповідно до законів України, та правоохоронним органам службових приміщень і житлової площі, інших об`єктів, здійсненням контролю за їх використанням, наданням комунально-побутових та інших послуг.
Згідно умов договору відповідач продає електричну енергію позивачу, для забезпечення потреб електроустановок позивача, а позивач оплачує відповідачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі, згідно з умовами вказаного договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.
Відповідно до п.1 додатку № 4 «Порядок розрахунків» до договору (в редакції від 14.11.2014 (далі - додаток № 4)), розрахунковим вважається період з 15 числа місяця до 14 числа наступного місяця включно.
Факт належного виконання умов договору ПАТ «Сумиобленерго» за період з травня 2014 року по жовтень 2015 року підтверджується актами про обсяги переданої споживачу (спожитою споживачем) електричної енергії - додаток 2 до Договору.
За спожиту електроенергію позивачу були виставлені до сплати рахунки, які згідно довідки нарахувань та оплат по активній електроенергії по Ворожбянській міській раді, порушуючи договірні зобов`язання щодо своєчасного та повного розрахунку, Споживач не оплатив, копія довідки нарахувань та оплат по активній електроенергії знаходиться в матеріалах справи.
З матеріалів справи вбачається, що на сьогоднішній день залишається несплаченою заборгованість позивача за спожиту активну електроенергію протягом травня 2014 р. - жовтня 2015 року на суму 38 056 грн. 26 коп.
У своїй позовній заяві позивач основною причиною визнання договору недійсним називає неможливість оплати за спожиту електричну енергію, так як дані об`єкти не являються комунальною власністю і видатки на їх утримання мають здійснюватися з державного бюджету, а не з місцевого бюджету.
Доводи позивача про визнання договору недійсним відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, так як він не спрямований на реальне настання правових наслідків в зв`язку з відсутню у останнього зобов`язань щодо оплати боргу з підстав відсутності виділених для цієї мети бюджетних асигнувань підлягають відхиленню з огляду на наступне.
Між сторонами у справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України.
Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (ст. 1 Бюджетного кодексу України). Відсутність у позивача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання за договором, яке не припинилось відповідно до приписів гл. 50 Цивільного кодексу України.
При цьому, відповідно до п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за загальним правилом боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів або на відсутність вини.
Для отримання відповідних коштів для виконання зобов`язань за договором Позивач відповідно до ст. 97 Бюджетного кодексу України мав право звернутися за отриманням відповідної субвенції з держаного бюджету.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 Цивільного кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.
Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Як доказ недійсності договору позивач надає відповідну переписку з органами місцевого самоврядування та народними депутатами України, які жодним чином не підтверджують, що даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Оскільки правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, то завідомо на момент вчинення правочину об`єктивна неможливість настання правового результату не породжує у сторін тих чи інших прав та обов`язків. Однак, не є такими правочини, за якими реальність настання правових наслідків поставлено в залежність від поведінки учасників чи інших обставин.
Статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником, а згідно п. 5.1 ПКЕЕ споживання електричної енергії без договору не допускається.
Враховуючи вищезазначене, господарський суд відмовляє в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при відмові у задоволенні позову покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 203, 204, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 14.12.2015.

СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА