КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа№ 911/2277/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2-представник;

Від відповідача: ОСОБА_3;

ОСОБА_4-представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2015

у справі № 911/2277/15 (головуючий суддя Конюх О.В., судді Заєць Д.Г., Лилак Т.Д.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 52 500,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про стягнення з відповідача 52 500,00 грн. заборгованості, з яких: 17 500,00 грн. боргу з орендної плати за договором №001 від 01.06.2013р. та неустойка в сумі 35 000,00 грн., а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.09.2015 у справі №911/2277/15 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, 24 500,00 грн. орендної плати, 42 000,00 грн. неустойки, 1 827,00 грн. судового збору, в частині вимог про стягнення 7 000,00 грн. неустойки відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення місцевого Господарського суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у справі №911/2277/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 у складі колегії суддів: Головуючого судді - Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 24.11.2015.

23.11.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти її вимог заперечує та просить залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2015 - без змін, який судовою колегією був оглянутий та долучений до матеріалів справи.

24.11.2015 в судовому засіданні оголошувалася перерва до 17.12.2015.

11.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти вимог апеляційної скарги заперечує, який судовою колегією був оглянутий та долучений до матеріалів справи.

17.12.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява про доручення до матеріалів справи копії документів, яку судовою колегією оглянула та долучила до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.12.2015 представники позивача та відповідача надали свої пояснення по справі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.06.2013між ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір №001, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплатне користування на умовах цього договору нежиле приміщення загальною площею 181,0 м2 на першому поверсі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, для здійснення господарської діяльності, що не суперечить законодавству України.

Згідно частини 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Як вбачається з Договору оренди, сторонами не було визначено кінцеву дату строку дії Договору оренди.

У відповідності до частини 2 статті 763 ЦК України якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитись від договору у будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму.

Пунктом 8.2.3 Договору, сторони визначили, що договір припиняє свою дію у разі письмового повідомлення однієї із сторін за один місяць до передбачуваної дати такого розірвання.

Позивач скористався своїм правом, передбаченим законом та договором, та 30.09.2014 надіслав відповідачу на належну адресу лист-попередження від 30.09.2014, в якому повідомив про свій намір розірвати договір оренди та просив вчасно, в термін 30 днів звільнити орендоване приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Відповідач отримала вказаний лист-попередження особисто 14.10.2014р.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. За таких обставин судом встановлено, що Договір є припиненим з 15.11.2014 тобто після спливу передбаченого пунктом 8.2.3 Договору місячного строку.

Зазначені обставини були встановлені судом під час розгляду справи № 911/225/15 за позовом ФОП ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача звільнити від належного їй майна орендоване нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Згідно з ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі №911/225/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 17.08.2015, позов ФОП ОСОБА_5 задоволено повністю та зобов'язано ФОП ОСОБА_3 звільнити від належного їй майна приміщення, яке знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5.

Частиною 2 статті 13 Закону України „Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

У відповідності до статті 785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі.

Згідно статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Крім того, сторони погодили, що повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом здачі-приймання (пункт 5.1. Договору).

За таких обставин закон і Договір повернення наймодавцю речі, переданої в найм, відносить до обов'язків саме наймача.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі №911/225/15 також встановлено, що позивач 11.12.2014 додатково надіслав відповідачу лист-попередження від 11.12.2014, в якому повідомив про сплив строку, наданого для звільнення приміщення та вимагав підписати акт прийому-передачі, повернути ключі від приміщення та провести остаточні розрахунки по орендній платі та комунальним послугам. Крім того, позивачем разом з листом було надіслано відповідачу примірник Акту прийому-передачі приміщень від 11.12.2014 Відповідач отримала вказаний лист-попередження особисто 19.12.2014.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач не мала можливості забрати своє майно та підписати акт прийому-передачі, оскільки отримала примірник акту лише 19.12.2014 (що встановлено судом першої інстанції) а позивач 20.12.2014р. заблокував орендоване приміщення, заваривши вхід, судом відхиляються як необґрунтовані.

Таким чином, Договір є припиненим з 15.11.2014, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Наслідком припинення договору оренди є обов'язок наймача повернути наймодавцеві орендоване приміщення протягом одного тижня з моменту припинення договору (пункт 5.2). При цьому зазначений обов'язок є безумовним і не поставленим в залежність від отримання чи неотримання наймачем додаткових повідомлень від наймодавця. Ні законом ні Договором не передбачено обов'язку позивача взагалі надсилати будь-які додаткові листи-попередження про звільнення приміщення (крім письмового повідомлення про розірвання договору в порядку частини 2 ст. 763 ЦК України та пункту 8.2.3 Договору ) та складати замість орендаря Акти приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями, в яких просив останнього, зокрема, підписати акт прийому-передачі приміщення з оренди, а також сплатити плату за фактичне користування приміщенням (копії претензій разом з відповідними описами вкладення у цінний лист та фіскальними чеками УДППЗ „Укрпошта" залучені до матеріалів справи). Проте відповідач обґрунтовану відповідь на претензії позивача не надав та вимоги не задовольнив.

Відповідач станом на момент розгляду справи в апеляційній інстанції не звільнив орендоване приміщення як того вимагає рішення господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/225/15. Так, постановою від 16.04.2015р. ВП № 47290011 відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Київської області від 08.04.2015, виданого на виконання рішення суду, боржнику надано семиденний строк з моменту винесення зазначеної постанови для добровільного виконання рішення суду копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Враховуючи той факт, що ФОП ОСОБА_3 не виконала судового рішення в добровільному порядку, постановами державного виконавця від 18.05.2015 та від 29.07.2015 на останню накладено штраф згідно до ст. 89 Закону України „Про виконавче провадження", а також направлено до Броварського МВ ГУМВС України в Київській області подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності про, що зазначено в листі прокуратури Київської області від 21.08.2015 № 05/3-854вих-15.

Стосовно тверджень відповідача про перешкоджання позивачем після 20.12.2014, коли головний вхід до приміщення був перекритий її законній господарській діяльності в орендованому приміщенні, судом відхиляється. Оскільки договір оренди є припиненим, то з 15.11.2014 у відповідача відсутні будь-які правові підстави для користування орендованим приміщенням для будь-яких цілей, оскільки приміщення є власністю позивача, який на власний розсуд має право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном та вчиняти відносно нього будь-які не заборонені законом дії згідно статтей 316, 317, 319 ЦК України.

Взаємні збитки відповідача в результаті втрати товару та збитки позивача в результаті неможливості користуватися власним приміщенням не є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором найму.

Частиною 2 статті 795 ЦК України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

З огляду на те, що орендоване приміщення орендодавцю повернуто не було, акт приймання-передачі з оренди підписано не було, позивач правомірно продовжує нараховувати відповідачу орендну плату за фактичне користування орендованим приміщенням за період з 01.12.2014 по 30.06.2015. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 24 500,00 грн. орендної плати є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку в порядку ст. 785 ЦК України в розмірі подвійної орендної плати, за прострочення повернення речі, переданої в найм.

Частиною 1 статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов'язок орендаря повернути майно орендодавцю за актом приймання-передачі передбачений розділом 5 Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктом 5.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" передбачено, що застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, до зазначених вимог судом також не може бути застосовані частина 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та частина 3 ст. 83 ГПК України щодо зменшення судом розміру штрафних санкцій.

Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Рішенням суду від 03.03.2015 у справі № 911/225/15 встановлено, що Договір є припиненим з 15.11.2014.

Відповідач в своїх поясненнях наголошує, що не може відповідати за порушення господарських зобов'язань, в тому числі у вигляді даного виду неустойки, оскільки саме винні дії позивача призвели до неможливості відповідачу як користуватися орендованим приміщенням, так і повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі, тобто у даному порушенні відсутня вина відповідача.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною 2 статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин, у господарських зобов'язальних відносинах діє презумпція вини, тобто особа, яка порушила господарське зобов'язання, відповідає за дане порушення, якщо не доведе, що зазначене порушення сталося в результаті дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач, отримавши особисто 14.10.2014 лист-попередження від 30.09.2014р. про розірвання договору оренди, не вчинила жодних дій для виконання свого обов'язку та здійснення повернення орендованого приміщення в порядку пункту 5.2 Договору протягом одного тижня з моменту припинення договору оренди.

Крім того, з матеріалі справи вбачається, що фактично доступ до приміщення продовольчого магазину „Повний кошик" перекритий для відвідувачів, однак апелянт має доступ до приміщення і відповідно можливість виконати своє господарське зобов'язання, підтверджене рішенням суду, та звільнити орендоване приміщення, передавши його за актом приймання-передачі власнику.

Також, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження вчинення відповідачем жодних інших активних дій з повернення орендованого приміщення, а також не вбачається відмови позивача у прийнятті орендованого приміщення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції факт порушення відповідачем - ФОП ОСОБА_3 своїх зобов'язань перед ФОП ОСОБА_5 щодо повернення орендованого приміщення, відповідно позивачем правомірно нараховано неустойку у розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за період з 23.11.2014 по 23.05.2015 відповідно до ст. 285 ЦК України.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню та з урахуванням перерахувань стягненню з відповідача на користь позивача 66 500,00 грн. заборгованості, з яких: 24 500,00 грн. основного боргу за фактичне користування приміщенням та 42 000,00 грн. неустойки.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, в апеляційній скарзі та які були надані в судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому є необґрунтованими.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позов задоволено повністю, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2015 року у справі № 911/2277/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2277/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко