КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2015 р. Справа№ 910/11370/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Чорної Л.В.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: Ковальова О.В. за довіреністю від 01.09.2015, Шамало С.А. за довіреністю від 01.12.2015, Щербаков Ю.Д. за посвідченням №000004;

від відповідача: Тищенко А.В. за довіреністю від 02.06.2015;

від третьої особи: Кириченко А.Б. за довіреністю від 28.10.2015;

Розглянувши апеляційну скаргу Громадської організації "Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015

у справі №910/11370/15 (суддя Я.А. Карабань)

за позовом Громадської організації "Спілка автомобілістів Святошинського району міста Києва"

до Міністерство юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору на стороні позивача: Київська міська рада

про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Громадської організації "Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва" до Міністерство юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Київська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі №910/11370/15 в задоволені позовних вимог Громадської організації "Спілка автомобілістів Святошинського району міста Києва відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Громадська організація "Спілка автомобілістів Святошинського району міста Києва, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення від 13.07.2015 та прийняти нове, яким визнати право власності на автомобільну стоянку по вулиці Якуба Коласа, 16 у Святошинському районі міста Києва, загальною площею 18139,52 кв.м., у складі: 1. Диспетчерський пункт (літера "Б"), загальною площею 22,2 кв.м; 2. Автостоянка на 745 машино-місць (літера "В"), загальною площею 16388,7 кв.м; 3. Споруди: ганок площею 1,8 кв.м (№1), ганок площею 1,6 кв.м (№ ІІ), металева огорожа (№1), металеві ворота (№2), металева хвіртка (№3), металеві ворота (№4), металева хвіртка (№5), металеві ворота (№6), металева хвіртка (№7), металеві ворота (№8), залізобетонні електроопори - 18 шт. (№9); 4. Газон площею 1712,4 кв.м.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Громадської організації "Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів ЧорноїЛ.В. та Кропивної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.08.2015 колегією суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів ЧорноїЛ.В. та Кропивної Л.В. прийнято вказану апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 09.09.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 розгляд справи №910/11370/15 відкладено до 21.10.2015.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015, у зв'язку з перебуванням судді КропивноїЛ.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Зеленіна В.О., Чорної Л.В.

У судовому засіданні 21.10.2015 оголошено перерву до 11.12.2015.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного Господарського суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2015, у зв'язку з виходом судді Кропивної Л.В., сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В., Чорної Л.В.

У судове засідання 11.12.2015 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили скасувати рішення від 13.07.2015 та прийняти нове, яким визнати право власності на автомобільну стоянку по вулиці Якуба Коласа, 16 у Святошинському районі міста Києва, загальною площею 18139,52 кв.м., у складі: 1. Диспетчерський пункт (літера "Б"), загальною площею 22,2 кв.м; 2. Автостоянка на 745 машино-місць (літера "В"), загальною площею 16388,7 кв.м; 3. Споруди: ганок площею 1,8 кв.м (№1), ганок площею 1,6 кв.м (№ ІІ), металева огорожа (№1), металеві ворота (№2), металева хвіртка (№3), металеві ворота (№4), металева хвіртка (№5), металеві ворота (№6), металева хвіртка (№7), металеві ворота (№8), залізобетонні електроопори - 18 шт. (№9); 4. Газон площею 1712,4 кв.м.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

У березні 2015 ГО "Спілка автомобілістів Святошинського району міста Києва" звернулось до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві для оформлення права державної власності на об'єкти нерухомого майна - єдиний майновий комплекс, що розташований у місті Києві, вул. Коласа Якуба, буд.16 (згідно до технічного паспорта від 13.01.2015 тип нерухомого майна - автостоянка загальною площею 18139,52 кв.м., у складі: 1. Диспетчерський пункт (літера "Б"), загальною площею 22,2 кв.м; 2. Автостоянка на 745 машино-місць (літера "В"), загальною площею 16388,7 кв.м; 3. Споруди: ганок площею 1,8 кв.м (№1), ганок площею 1,6 кв.м (№ ІІ), металева огорожа (№1), металеві ворота (№2), металева хвіртка (№3), металеві ворота (№4), металева хвіртка (№5), металеві ворота (№6), металева хвіртка (№7), металеві ворота (№8), залізобетонні електроопори - 18 шт. (№9); 4. Газон площею 1712,4 кв.м).

Рішенням Державної реєстраційної служби (державний реєстратор Нілова А.О.) від 20.03.2015 №20164431 відмовлено позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки наданий пакет документів не оформлено відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 та не містить усіх необхідних документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно для оформлення такого права, зокрема: жодним з наданих позивачем рішень судів (рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.06.2012 у справі №2/2608/1011/12, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.06.2014 у справі №826/7315/14, постанова Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2014 у справі № 910/862/14) не визнано право власності заявника на об'єкт нерухомого майна; окрім того заяву подано щодо реєстрації єдиного майнового комплексу, а відповідно до технічного паспорту від 13.01.2015 тип нерухомого майна - автостоянка.

Громадська організація "Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва", заявляючи позов про визнання права державної власності на спірний об'єкт нерухомого майна, мотивує позовні вимоги відмовою відповідача в державній реєстрації права власності єдиного майнового комплексу що розташований у м. Києві, вул. Коласа Якуба, буд.16, що свідчить, на думку позивача, про невизнання та оспорювання відповідачем такого права.

Отже, предметом спору в даній справі є визнання права державної власності на об'єкт нерухомості з підстав відмови відповідачем в оформленні такого права суб'єкту господарювання, що входить до сфери управління центрального органу державної виконавчої влади, через ненадання ним необхідних документів для оформлення такого права.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

У відповідності до ст. 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

За змістом ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв (ч. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Статтею 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Положеннями ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав тощо.

Відповідно до п. 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. № 703 (надалі - "Порядок"), під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідач лише здійснює державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а відтак не може бути стороною у справі щодо визнання такого права, оскільки не є особою від якої відповідне право перейшло, або особою яка може претендувати на таке право. При цьому, останній також не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності.

Одночасно, стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до норм ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ГО "Спілка автомобілістів Святошинського району м. Києва" звернулось до господарського суду з позовними вимогами до Державної реєстраційної служби України правонаступником якої є Міністерство юстиції України про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України.

Київський апеляційний Господарський суд зазначає, що в силу приписів ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, а такі факти звернення позивача саме до відповідача у встановленому законом порядку для оформлення права власності, порушення чи заперечення прав позивача відповідачем в матеріалах справи - відсутні, оскільки останній право власності на об'єкт нерухомого майна не оспорював в судовому порядку та не заявляв претензій до позивача.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що ст. 392 ЦК України передбачено захист прав існуючого власника, право власності якого не визнається або оспорюється іншою особою, в той час як позивач у спорі про визнання права власності на нерухоме майно звертається до суду з метою набуття права власності на таке майно, тобто визнання в судовому порядку права власності на річ за загальним правилом є способом захисту наявного цивільного права, а не підставою для його виникнення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтями 32, 33 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено порушеня відповідачем його прав і охоронюваних законом інтересів.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі №910/11370/15.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Спілка автомобілістів Святошинського району міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі №910/11370/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі №910/11370/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11370/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Чорна

Л.В. Кропивна