ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа № 922/4725/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Могилєвкін Ю.О.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 33-07/20 від 19.02.15

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №10/12-06 від 16.06.2015 року

третьої особи не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ 5 (вх. № 330 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 22 грудня 2014 року по справі № 922/4725/14,

за позовом Публічного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ 5, с. Подвірки, Харківська область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю УКРІСТГАЗ, м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства Банк Форум, м. Харків,

про визнання недійсним договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2014 року по справі № 922/4725/14 (суддя Ольшанченко В.І.) в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство Харківська ТЕЦ 5 звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014 року по справі №922/4725/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального Кодексу України є підставою для його скасування.

При цьому, позивач вказує на те, що при укладанні договору поруки його сторони не погодили строк його дії, що є порушенням ч. 3 ст. 180 ГК України. Також, позивач вважає, що спірний договір поруки містить низьку норм які суперечать приписам чинного законодавства.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 по справі №922/4725/14 (головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І., суддя Ільїн О.В.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Публічне акціонерне товариство Банк Форум у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відповідачем у апеляційній скарзі не спростовано обставини, які встановлено судом першої інстанції, не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права. Просить рішення залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

11.02.2015 року до апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи для оцінки дійсності укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРІСТГАЗ" кредитного договору № 2-0061-13/11-КL від 17.09.2013 року та спірного договору поруки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року по справі № 922/4725/14 призначено у справі судову економічну експертизу фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 та зупинено провадження у даній справі до одержання висновку судового експерта.

Постановою Вищого господарського суду від 04.06.2015 року по справі № 922/4725/14 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" задоволено. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2015 року по справі № 922/4725/14 скасовано. Справу передано до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2015 року по справі № 922/4725/14 (головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Потапенко В.І., суддя Тарасова І.В.) розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ 5 призначено до розгляду.

Розпорядженням від 14.07.2015 у звязку з відпусткою судді Горбачової Л.П., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Істоміна О.А., суддя Потапенко В.І.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

02.10.2015 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ІТОНС Холдинг ГмбХ надійшло клопотання про залучення останнього до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Представником позивача до суду апеляційної інстанції 06.10.2015 року подано клопотання про витребування доказів, а саме: Положення про кредитування Публічного акціонерного товариства Банк Форум, відомості та підтверджуючи їх документи про строки, суми погашення кредиту, курс валют на момент часткових погашень і на дату складання розрахунку в Банку та в НБУ.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі № 922/4725/14 в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ 5 про витребування доказів відмовлено. В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ІТОНС Холдинг ГмбХ про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, відмовлено. Розгляд справи відкладено на 20 жовтня 2015 року.

В судовому засіданні 20.10.2015 оголошено перерву до 26.10.2015.

26.10.2015 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у звязку з відпусткою судді доповідача Істоміної О.А. та відпусткою судді Потапенка В.І., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В., суддя Могилєвкін Ю.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 розгляд справи відкладено на 01.12.2015.

30.11.2015 позивач звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи на 15 днів, яке було задоволено колегією суддів в судовому засіданні 01.12.2015, в звязку з чим оголошено перерву до 03.12.2015.

03.12.2015 позивач надав додаткові документи, які були залучені до матеріалів справи, а також додаткові пояснення по справі, в яких посилається на те, що довіреність № 33-05/18 від 19.09.2013, якою заступника голови правління ОСОБА_4 уповноважено на підписання договорів поруки безвідносно самого договору, не відповідає положенням внутрішніх документів позивача. Таким чином, позивач вважає, що договір поруки є недійсним, оскільки заступник голови правління ОСОБА_4 не мала повноважень на підписання договору через відсутність укладеної належним чином довіреності на представництво інтересів позивача в обсязі на підписання договору.

Крім того, позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування документів, а саме: копії довіреності представника позивача, що була надана представникам відповідача в процесі підписання договору.

Колегія суддів залишає надане позивачем клопотання без задоволення, зважаючи на те, що у відповідності до ст. 33 ГПК України обовязок доказування та подання доказів покладається на сторони. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в клопотанні не зазначено обґрунтування щодо неможливості позивачем самостійно отримати докази, які він просить суд витребувати та відсутні відомості щодо того, чи звертався позивач до Публічного акціонерного товариства Банк Форум з приводу надання документів, про які йдеться у вище зазначеному клопотанні.

03.12.2015 відповідач звернувся до суду з клопотанням, в якому просив долучити до матеріалів справи наступні документи: копію наказу № 488 від 21.12.2012 з додатками; копію паспортних даних на ОСОБА_4; копію довіреності від 25.12.2012.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 01.10.2013 р. між сторонами був укладений договір поруки №1-0323/13/11-Р (далі - договір), за яким поручитель (позивач) поручився перед кредитором (відповідачем) за належне та своєчасне виконання боржником (ТОВ "Укрістгаз") у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором №2-0061/13/11-КL від 17.09.2013 р., а саме: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

З підписанням цього договору поручитель надає згоду на будь-яку зміну кредитного договору (як-то: зміну ліміту кредитування, зміну розміру процентної ставки та/або розміру комісій, зміну розміру штрафних санкцій, зміну порядку та строків виконання зобовязань та ін..), внаслідок якої, в тому числі може бути збільшено обсяг відповідальності поручителя, але за умови, що при такій зміні кредитного договору обсяг відповідальності поручителя не буде перевищувати двократного розміру відносно первинного обсягу відповідальності поручителя, зазначеного в статті 2 цього договору.

Відповідальність у збільшеному обсязі, як це зазначено вище, поручитель приймає на себе у повному обсязі та на умовах солідарності з боржником.

Отримання додаткової згоди поручителя на зміну кредитного договору на умовах, зазначених в цьому пункті договору, не є обовязковим. (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, порука за цим договором забезпечує у повному обсязі виконання всіх платіжних зобов'язань боржника за кредитним договором, а саме: повернення кредиту в сумі 8000000,00 доларів США 00 центів з графіком погашення (зниження ліміту заборгованості) відповідно до умов кредитного договору та з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 16 вересня 2014 року (включно), або протягом іншого строку/в інший термін дострокового погашення кредиту у випадках, передбачених кредитним договором; сплату процентів за користування кредитом в розмірі 12% (дванадцять) процентів річних з можливим збільшенням їх розміру на 2% (два) процентів річних без укладення відповідного договору про внесення змін у випадках, передбачених кредитним договором, зокрема, внаслідок порушення боржником відповідних своїх обов'язків за кредитним договором; сплату комісій у розмірі, в строки (терміни) та в порядку, визначених кредитним договором, сплату можливої неустойки (пені, штрафу), визначеної кредитним договором; відшкодування витрат кредитора, пов'язаних зі стягненням заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 5.9.3 договору, порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, не пред'явить вимоги до поручителя (п. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що при укладанні договору поруки сторонами не дотримано вимоги ч. 3 ст. 180 ГК України щодо визначення строку його дії; відповідач не повідомляв позивача про зміну умов кредитного договору, які відбулися 01.10.2013 року та 11.02.2014 року. Як стверджує позивач, додаткова угода від 01.10.2013 збільшила обсяг відповідальності позивача, яка виникає внаслідок невиконання будь-яких умов договору згідно з п. 7.1 кредитного договору. Також, позивач вважає, що положення договору про відсутність необхідності отримувати згоду поручителя на зміну умов договору, які збільшують його відповідальність, суперечать положення ст. 559 ЦК України, відповідно до якої зміна зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, є підставою припинення поруки. Таким чином, позивач вважає, що договір поруки №1-0323/13/11-Р від 01.10.2013 має бути визнано недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 207 ГК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору поруки недійсним. Дані висновки суду мотивовані зокрема тим, що ЦК України не віднесено до підстав припинення зобовязання закінчення строку дії договору. Відтак припинення строку дії основного договору, забезпеченого порукою, не є підставою припинення поруки. Також, судом встановлено, що не є збільшенням основного зобовязання додаткові угоди від 01.10.2013 р. та 11.02.2014 р. до кредитного договору №2-0061-13/11-KL від 17.09.2013 р., оскільки в них не йде мова про збільшення відповідальності ані боржника, ані поручителя. Отже, посилання позивача на порушення сторонами при укладенні договору поруки ст. 252 ЦК України визнані місцевим господарським судом безпідставними, так як пунктом 5.9.3 договору поруки встановлений строк припинення порука, так само і кредитним договором встановлено строк виконання зобов'язань позичальника ТОВ "Укрістргаз". При цьому, як зазначено судом, сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобовязань за договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, але не є умовою для визнання договору поруки недійсним.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають обставинам справи, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Так, предметом даного господарського спору є вимога позивача про визнання недійсним договору поруки №1-0323/13/11-Р від 01.10.2013 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством Харківська ТЕЦ 5 та Публічним акціонерним товариством Банк Форум. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні спірного договору, сторонами не дотримано вимог ч. 3 ст. 180 ГК України щодо визначення строку дії договору, протягом дії договору відповідач не повідомляв позивача про зміну умов кредитного договору, які відбулися за додатковими угодами від 01.10.2013 р. та 11.02.2014 р., чим збільшив відповідальність, що суперечить нормам ч. 1 ст. 559 ЦК України, посилаючись при цьому на ч. 1 ст. 207 ГК України, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми ЦК України, які визначають, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Статтею 212 ЦК України передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (стаття 554 Цивільного кодексу України).

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання (стаття 556 Цивільного кодексу України).

Зі змісту вищевказаних норм випливає, що договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов'язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов'язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов'язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов'язання, забезпеченого порукою, а відтак твердження позивача, що договір поруки може порушувати його права та законні інтереси безпідставні.

З урахуванням абзацу першого частини другої статті 207, частини першої статті 547 та статті 553 ЦК України договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем. За загальним правилом, волевиявлення боржника щодо укладення договору поруки не є обов'язковим, а відтак у силу статей 203, 215, 553 ЦК України відсутність згоди боржника не є підставою для визнання недійсним договору поруки, укладеного поручителем та кредитором боржника. Така правова позиція викладена у постанові пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів".

Так, як підтверджено матеріалами справи, спірний договір поруки укладено в забезпечення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрістгаз» за кредитним договором №2-0061/13/11KL від 17.09.2013 року, який у відповідності до пункту 7.3 набирає чинності з дати його укладення та діє до настання однієї з наступних обставин: виконання (в тому числі дострокового) боржником забезпеченого порукою зобовязання, визначеного в статті 2 виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань; погашення поручителем всієї заборгованості боржника за кредитним договором у порядку та строки, визначені цим договором; а також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого порукою не предявить вимоги до поручителя.

З підписанням цього договору поручитель надає згоду на будь-яку зміну кредитного договору (як-то: зміну ліміту кредитування, зміну розміру процентної ставки та/або розміру комісій, зміну розміру штрафних санкцій, зміну порядку та строків виконання зобовязань та ін..), внаслідок якої, в тому числі може бути збільшено обсяг відповідальності поручителя, але за умови, що при такій зміні кредитного договору обсяг відповідальності поручителя не буде перевищувати двократного розміру відносно первинного обсягу відповідальності поручителя, зазначеного в статті 2 цього договору (пункт 1.1 договору).

Відповідальність у збільшеному обсязі, як це зазначено вище, поручитель приймає на себе в повному обсязі та на умовах солідарності з боржником.

Отримання додаткової згоди поручителя на зміну кредитного договору на умовах, зазначених в цьому пункті договору, не є обовязковим.

Отже, за змістом статті 638 ЦК України, сторонами було досягнуто згоди по всім питанням, які виникли під час укладання договору, у звязку з чим договір є дійсним, та підлягає виконанню у відповідності з погодженими умовами.

Підпунктом 4.1.2. пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 року зазначено, що обсяг зобов'язань поручителя повинен бути визначений умовами договору поруки та узгоджений з умовами кредитного договору. Якщо у договорі поруки не визначено умови забезпечення зобов'язання (розмір і строк виконання зобов'язання, розмір процентів тощо), проте з умов договору можливо встановити, яке саме зобов'язання було або буде забезпечене порукою, чи в договорі поруки є посилання на договір, що регулює забезпечене зобов'язання з відповідними умовами, то у такому випадку відсутні підстави для визнання цього договору поруки недійсним.

Отже, посилання позивача на те, що в договорі поруки відсутня така істотна умова як строк його дії, не свідчить про недійсність укладеного договору.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

У справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктами 3.1 цих договорів установлено, що вони діють до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який був змінений ним відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору.

Однак, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором не установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Слід зазначити, що визначені в частині 1 статті 203 ЦК України приписи, недотримання яких є підставою для визнання правочину недійсним, передбачають необхідність відповідності закону саме змісту правочину, а не його форми, у зв'язку з цим договір поруки з підстав відсутності умови щодо строку не може бути визнаний судом недійсним в розумінні статті 215 ЦК України (Аналогічна правова позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» від 07.04.2008 року N 01-8/211).

Отже, наведені позивачем доводи про те, що спірний договір поруки не відповідає вимогам ч. 3 ст. 180 ГК України, оскільки в ньому відсутня така істотна умова як строк його дії, є безпідставними та такими, що спростовуються вищевикладеним.

ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що договір поруки від 01.10.2013 за №1-0323/13/11-Р, за його оцінкою, містить положення, яке надає згоду, без повідомлення поручителя, збільшити обсяг відповідальності останнього внаслідок внесення будь-яких змін до Кредитного договору.

Колегія суддів, аналізуючи договір поруки як предмет спору, відзначає, що відсутність положення про необхідність отримувати згоду поручителя на зміну умов кредитного договору, не суперечить приписам ст. 627 Цивільного кодексу України, якою визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміна умов зобовязання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобовязанням.

Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобовязання суди повинні розуміти як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

Згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

У разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 ЦК України.

Не є збільшенням основного зобовязання додаткові угоди від 01.10.2013 р. та 11.02.2014 р. до кредитного договору №2-0061-13/11-KL від 17.09.2013 р., оскільки в них не йде мова про збільшення відповідальності ані боржника, ані поручителя.

Умови кредитного договору щодо суми комісії з обслуговування кредитного ліміту у розмірі 0,5%, суми комісії у розмірі 40000,00 доларів США та її еквівалент у гривні у розмірі 319720,00 грн. залишились незмінними.

Та обставина, що в кредитний договір вносились зміни щодо розміру кредиту та строків його погашення не може прийматись до уваги, оскільки зазначені обставин можуть мати значення при вирішенні питання відповідальності поручителя перед кредитором у разі не виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а не для визнання спірного договору недійсними.

Також, колегія суддів вважає безпідставними наведені позивачем доводи про те, що договір поруки є недійсним в звязку з тим, що заступник голови правління ОСОБА_4 не мала повноважень на підписання договору через відсутність укладеної належним чином довіреності на представництво інтересів позивача в обсязі на підписання договору.

Так, дослідженням умов договору поруки встановлено, що договір поруки № 1-0323/13/11-Р від 01.10.2013 укладено між ПАТ "БАНК ФОРУМ" (кредитор) та ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (поручитель) в особі заступника голови правління з економіки та фінансів ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності № 33-05/18 від 19.09.2013.

Відповідачем до матеріалів справи надано наказ № 488 від 21.12.2012 ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про затвердження розподілу обовязків заступників Голови правління, відповідно до якого заступнику голови правління з економіки та фінансів ОСОБА_4 надано право підпису, у тому числі договорів щодо фінансової діяльності ПАТ "Харківська ТЕЦ-5", договорів іпотечного кредитування.

Також, в матеріалах справи наявна довіреність від 25.12.2012, якою підтверджені повноваження заступника голови правління з економіки та фінансів ОСОБА_4 бути представником ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" та мати право підпису договорів, у тому числі договорів щодо фінансової діяльності ПАТ "Харківська ТЕЦ-5", договорів іпотечного кредитування. Дана довіреність дійсна до 31.12.2013 року.

Доказів скасування довіреності матеріали справи не містять і таких доказів позивачем до суду не надано.

За таких обставин, повноваження заступник голови правління ОСОБА_4 на представництво інтересів позивача в необхідному обсязі на підписання договору підтверджені матеріалами справи, тому твердження позивача про те, що договір поруки має бути визнано недійсним через відсутність у заступника голови правління з економіки та фінансів ОСОБА_4 повноважень на підписання договору, колегією суддів відхиляються, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів також зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції позивач наявність повноважень у заступника голови правління з економіки та фінансів ОСОБА_4 на підписання договору поруки під сумнів не ставив, на обставини щодо укладання договору від імені ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" неповноважною особою, як на підставу для визнання договору поруки недійсним, позивач не посилався.

З огляду на зазначене та з врахуванням досліджених умов договору, судова колегія дійшла висновку, що договір поруки укладений за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним за приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014 року по справі №922/4725/14 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ 5 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2014 року по справі №922/4725/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08 грудня 2015 року.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Могилєвкін Ю.О.