ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Справа № 908/468/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Демидової А.М., Воліка І.М. (доповідача), Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомних машин та металоконструкцій"
на рішеннявід 24.03.2015
господарського суду Запорізької області
та на постанову від 31.08.2015
Донецького апеляційного господарського суду
у справі№ 908/468/15-г
господарського суду Запорізької області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомних машин та металоконструкцій"
простягнення 58319,34 грн.
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачане з'явились;
відповідачане з'явились;
ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (надалі - ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського") звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомних машин та металоконструкцій" (надалі - ТОВ "Завод підйомних машин та металоконструкцій", відповідач) про стягнення 58319,34 грн. за порушення умов Договору № 13-1944-02 від 16.10.2013, з яких: 46848,00 грн. неустойка та 11471,34 грн. відсотки за користування чужими грошима.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі № 908/468/15-г (суддя Давиденко І.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.08.2015 (колегія суддів: Чернота Л.Ф. - головуючий, судді - Бойченко К.І., Стойка О.В.), позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з ТОВ "Завод підйомних машин та металоконструкцій" на користь ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" 46848,00 грн. - неустойки, 3337,12 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами, 1572,18 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з постановленими судовими актами судів попередніх інстанцій, відповідач - ТОВ "Завод підйомних машин та металоконструкцій" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.08.2015 та рішення господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 скасувати, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами порушено норми процесуального та матеріального правв, і зокрема, ст. ст. 33, 32, 34, 36 ГПК України, ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки судами неправильно визначено характер спірних правовідносин, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що є підставою для скасування оскаржуваних судових актів.

Позивач - ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" у відзиві на касаційну скаргу заперечив проти її доводів та просив залишити оскаржувані судові акти без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, проте своїм правом взяти участь у судовому засіданні касаційної інстанції не скористалися.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, вивчивши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 16.10.2013 між ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (Покупець) та ТОВ "Завод підйомних машин та металоконструкцій" (Продавець) укладений Договір № 13-1944-02, за умовами якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану в Специфікаціях, які додаються до цього договору, іменовану надалі "товар". Кількість, номенклатура, ціна, умови оплати, умови поставки, термін виготовлення, терміни поставки, гарантійний термін, рік виготовлення, виробник товару визначені в Специфікаціях, які додаються до цього договору і складають його невід'ємну частину; датою поставки вважається дата отримання товару, зазначена Покупцем в товарно-транспортній накладній та/або видатковій накладній, далі іменованими товарно-супровідними документами (п.п. 1.1., 3.2. Договору).

Згідно із Специфікації № 1 до Договору вбачається, що товаром є: крісло машиніста електромостових кранів в кількості 8 шт., загальною вартістю 29200,04 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору № 13-1944-02 доповнено договір Специфікацією № 2, відповідно до якого вбачається, що товаром є лебідка механізму підйому у зборі з електродвигуном та редуктором в кількості 4 шт., загальною вартістю 585600,00 грн.

Договором та Специфікаціями до нього встановлено, що умовою оплати є: попередня оплата 50 % після пред'явлення рахунку, 50 % протягом 7 банківських днів з моменту поставки товару на склад Покупця після пред'явлення рахунку. Термін виготовлення товару: 60 календарних днів з моменту перерахування покупцем попередньої оплати 50 %. Термін поставки товару: протягом 65 календарних днів з моменту перерахування Покупцем попередньої оплати 50 % з правом дострокової поставки.

13.12.2013 позивачем на підставі рахунку № СФ-000101 від 28.10.2013 перераховано відповідачу суму попередньої оплати в розмірі 292800,00 грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку, а отже за умовами Договору та Специфікацій відповідач зобов'язаний був здійснити поставку товару поставку товару у строк до 16.02.2014.

20.03.2014 здійснено поставку товару, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000005 від 19.03.2014.

26.03.2014 під час комісійного приймання поставленого відповідачем товару за участю представника незалежної експертної організації ТОВ "Інженерне Бюро Франке Інтернешнл" представниками позивача виявлено відсутність розрахункового документа, невідповідність заводських номерів редукторів наданим паспортам, про що представниками підприємства позивача складено Акт про фактичну якість (комплектність) товару № 344/Фк від 26.03.2014.

За результатами виявленого під час комісійного приймання поставленого товару на адресу відповідача відправлений лист за вих. № 05/1-3505 від 26.03.2014 з повідомленням останнього про невідповідність паспортних даних поставленого редуктора. Цього ж дня позивачем отримано відповідь, у якій відповідач зазначив, що помилка у відповідності паспортних даних виникла в наслідок технічної помилки постачальника ТОВ "Підйомтрансмаш" та повідомив, що помилка буде виправлена і відповідні документи будуть направлені 27.03.2014 (лист за вих. № 5875 від 26.04.2014).

03.04.2014 відбулось повторне приймання товару про що представниками підприємства позивача складений Акт № 407/Фк від 03.04.2014, який є доповненням до Акту № 344/Фк від 26.03.2014.

Вказуючи на те, що поставка відбулась з порушенням строків встановлених договором на 46 календарних днів, тому на підставі пунктів 8.1. та 8.2. Договору позивачем за період з 17.02.2014 по 03.04.2014 здійснено нарахування неустойки у розмірі 8 % від вартості несвоєчасно поставленого товару, що становить 46848,00 грн., а також за цей же період відсотки за користування чужими грошима, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в день від суми отриманої попередньої оплати, що становить 11471,34 грн, які заявлено до стягнення у судовому порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

В силу приписів ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами ст. 611, частини 1 ст. 612 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі з частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України,).

Відповідно до частини 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В частині 1 ст. 216 Господарського кодексу України визанчено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За умовами пункту 8.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні заподіяні у зв'язку з цим збитки. При невиконанні "продавцем" термінів виготовлення та/або поставки "товару", а також строків направлення письмового повідомлення про закінчення виготовлення і готовності "товару" до відвантаження, зазначених у специфікаціях, що є невід'ємною частиною договору, "продавець" сплачує "Покупцю" неустойку в розмірі 8 % від вартості несвоєчасно виготовленого та/або поставленого товару.

В пункті 8.2. Договору сторони погодили, що у разі якщо "продавець", отримавши суму попередньої оплати за "товар", не передав його у встановлений термін, він зобов'язаний сплатити на користь "покупцю" за весь час користування чужими коштами відсотки, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в день, від суми отриманої попередньої оплати, з дня одержання цієї суми від "покупця".

За встановлених обставин та враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що складеним комісією Актом № 344/Фк про фактичну якість (комплектність) продукції від 26.03.2014 встановлено факт поставки товару належної якості, втім зафіксовано невідповідність заводських номерів редукторів наданим паспортам, відсутність в них печатки та дати виготовлення редукторів. Оскільки положеннями Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7, на підставі якої здійснюється приймання поставленого товару відповідано до пункту 5.2. Договору, передбачено, що відсутність супровідних документів не призупиняє приймання прокукції, тому фактична поставка товару відбулась 20.03.2014, у зв'язку з чим позивачем невірно визначений період за який здійснено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, у зв'язку з чим визнано обгрунтованими та задоволено позовні вимоги в частині стягнення неустойки нарахованої відповідно до пункту 8.1. Договору у сумі 43848,00 грн. та процентів за користування чужими грошима за період прострочення поставки товару, а саме: з 17.02.2014 по 20.03.2014, у сумі 3337,12 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними та обгрнутованими такі висновки судів попередніх інстанцій, оскільки сторонами укладено договір поставки, який продавцем (відповідачем) не виконано у встановлений договором строк, що слугувало для застосування до останнього господарсько-правової відповідальності у виді штрафної неустойки та сплати відсотків за користування чужими грошима за весь час прострочення у розмірі погодженому сторонами у договорі, що не суперечить вимогам ст. ст. 549, 536 Цивільного кодексу України.

Таким чином, під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного й об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої й апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, викладені у касаційні скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та пов'язані з переоцінкою доказів. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам ст. 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

З огляду на те, що з'ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі згідно приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

Отже, беручи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод підйомних машин та металоконструкцій" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.08.2015 та рішення господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі № 908/468/15-г залишити без змін.

Головуючий, суддя А.М. Демидова

Судді : І.М. Волік

С.Р. Шевчук