РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2015Справа №910/25126/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс"

про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 619 359,21 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Кучкова Ю.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: Вербова В.А. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 11 грудня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Київенерго", 22 вересня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 93/21/5409 від 14.09.2015 до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс", про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 619 359,21 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем всупереч умов укладеного договору 1630702 від 13.04.2012 року на постачання теплової енергії у гарячій воді не було оплачено надані позивачем послуги, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 24.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/25126/15, призначено розгляд справи на 20.10.2015 року.

Через відділ діловодства суду 19.10.2015 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 20.10.2015 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 20.10.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також заявив клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів. Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено до 17.11.2015 року.

04 листопада 2015 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було прийнято судом до розгляду.

Через відділ діловодства суду 16.11.2015 року від представника відповідача надійшло заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 619 359,21 грн. та додаткові документи, які було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.11.2015 року представники сторін дали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 01 грудня 2015 року.

Представник позивача 30.11.2015 року через відділ діловодства суду подав розгорнуту довідку про нарахування за спожиту теплову енергію окремо по особовим рахункам, яка була прийнята судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01.12.2015 року представники сторін дали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача та керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" просили відмовити в задоволенні позову на підставі їх необґрунтованості.

В судовому засіданні 01 грудня 2015 року було оголошено перерву до 07 грудня 2015 року.

Через відділ діловодства суду 04.12.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, які було долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.12.2015 року представники сторін дали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та подав пояснення щодо описки наявної в матеріалах справи, яке судом було задоволено. Представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було судом було долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07 грудня 2015 року було оголошено перерву до 11 грудня 2015 року.

В судовому засіданні 11.12.2015 року представники сторін дали пояснення по суті спору. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - позивач, виконавець, енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (далі - відповідач, замовник, абонент) (разом - сторони), укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії № 1630702 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, по тексту - Договір), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов'язується протягом строку дії цього Договору забезпечувати безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв) постачання теплової енергії, належної якості на межу продажу (для потреб опалення та гарячого водопостачання) згідно з параметрами визначеними у Додатку № 1 до цього Договору, а Споживач зобов'язується отримувати та оплачувати її вартість відповідно до умов цього Договору. Перелік Будинків та потреби у тепловій енергії Будинків (якісні та кількісні), до яких здійснюється постачання теплової енергії, наведено в Додатку 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 Договору якість теплової енергії на вході в теплову мережу Споживача визначається сукупністю нормованих термодинамічних, гідравлічних показників та кількісних параметрів теплоносія, наведених у Додатку № 1 до цього у, для кожного окремого будинку.

Як вбачається з п.п. 3.1.3, 3.1.6 Договору постачальник має право вимагати від Споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними ним під час споживання теплової енергії. У разі порушень Споживачем умов Договору, складати відповідні акти, приписи, проводити нарахування штрафних санкцій згідно з чинним законодавством та стягувати за рішенням суду, у встановленому чинним законодавством порядку.

Пунктом 3.2.1 Договору передбачено, що постачальник зобов'язується забезпечувати протягом обумовленого в цьому договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв) до точки купівлі-продажу підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіку теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів визначених цим договором відповідно до заявлених споживачем у додатку №1 до Договору величин приєднаного теплового навантаження по кожному будинку.

Згідно п.5.1 Договору Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються щомісячно ом перерахування коштів на поточний рахунок ПАТ «Київенерго», а саме: якщо теплові вводи систем тепло споживання обладнанні приладами комерційного обліку, вартість спожитої у розрахунковому періоді (місяць) теплової енергії сплачується споживачем щомісячно до останнього дня місяця наступного за розрахунковим. Якщо теплові вводи систем тепло споживання не обладнанні приладами комерційного обліку:

- вартість теплової енергії, спожитої у розрахунковому періоді для потреб гарячого водопостачання, сплачується Споживачем щомісячно до останнього дня місяця, наступного за рахунковим;

- вартість теплової енергії, спожитої у розрахунковому періоді для потреб централізованого опалення сплачується Споживачем щомісяця наступним чином:

- 100% вартість теплової енергії, спожитої у жовтні та квітні кожного року, сплачується до останнього дня місяця, наступного за розрахунковим;

- вартість теплової енергії, спожитої за період з 01 листопада до 01 квітня сплачується щомісячно у період з 01 червня до 01 листопада - до останнього дня відповідного місяця, а саме:

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у листопаді - до 31 грудня, залишок - до 30 червня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у грудні - до 31 січня, залишок - до 31 липня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у січні - до 28(29) лютого, залишок - до 31 серпня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у лютому - до 31 березня, залишок - до 30 вересня,

- 50% вартості теплової енергії, спожитої у березні - до 30 квітня, залишок - до 31 жовтня.

Повна вартість теплової енергії, спожитої у опалювальному періоді для потреб ЦО, сплачується Споживачем до 01 листопада наступного опалювального періоду.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4, 6 Додатку до Договору, наявного в матеріалах справи, постачальник відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді в межах 59 755,30 Гкал/рік. Орієнтована вартість теплової енергії, на поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання договору, становить 32180077,62 грн. Крім того ПДВ 6436015,52 грн. Всього 38616093,15 грн. з ПДВ. На час оформлення цього додатку є чинними тарифи на теплову енергію, які затверджені - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (Закони України від 01.06.2011 № 869 та від 25.03.2014 № 81). Згідно з цими Законами, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 та Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.04.2015 № 1410:

Населення 531, 10, грн./Гкал (без ПДВ);

бюджетні організації 1299,95, грн./Гкал (без ПДВ),

інші споживачі 1299,95, грн./Гкал (без ПДВ).

Зміна заявленого споживання теплової енергії за ініціативою Споживача оформлюється як додаток до Договору за 15 календарних днів до початку розрахункового періоду.

Позивач стверджує, що свої зобов'язання за Договором відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого за період з 01.11.2012 року по 01.11.2013 року виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка станом на 01.08.2015 року становить 376 615,67 грн. В якості доказів наявності заборгованості позивачем надано відомості обліку споживання теплової енергії, облікові картки (табуляграми) та розрахунок основного боргу за спожиту теплову енергію.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за вказаним вище Договором інфляційну складову боргу в розмірі - 221 997,80 грн. та 3 % річних - 20 745,74 грн. (копія розрахунку санкцій наявна в матеріалах справи).

В судовому засіданні 16 листопада 2015 року представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем показники були завищені, нарахування спожитої теплової енергії здійснювалось на власний розсуд без врахування показників комерційних засобів обліку теплової енергії, а тому різницею між нарахуванням за спожиту теплову енергію, на думку відповідача, складає 365 981,83 грн. Отже, як зазначив відповідач, у зв'язку з відсутністю основної заборгованості останнього перед позивачем, тоді й нарахування штрафних санкцій є безпідставним, таким чином, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі їх необґрунтованості.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було встановлено судом, 13 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс", укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії № 1630702, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов'язується протягом строку дії цього Договору забезпечувати безперервне (за винятком нормативно встановлених перерв) постачання теплової енергії, належної якості на межу продажу (для потреб опалення та гарячого водопостачання) згідно з параметрами визначеними у Додатку № 1 до цього Договору, а Споживач зобов'язується отримувати та оплачувати її вартість відповідно до умов цього Договору. Перелік Будинків та потреби у тепловій енергії Будинків (якісні та кількісні), до яких здійснюється постачання теплової енергії, наведено в Додатку 1 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу узгоджені сторонами в договорі послуги, проте, відповідачем зазначені послуги сплачені не були. Отже, на виконання умов договору в період з 01.11.2012 року по 11.11.2013 року у відповідача виникла заборгованість за використану теплову енергію у гарячій воді, яка становить 376 615,67 грн.

Зазначені факти підтверджуються відомостями обліку споживання теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами) та розрахунками основного боргу за спожиту теплову енергію (копії документів наявні в матеріалах справи), однак відповідачем не була погашена заборгованість за надані послуги, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 376 615,67 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що він є правильним та за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за Договором щодо оплати товару, в межах заявленого періоду нарахування стягненню з замовника, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь виконавця підлягає 20 745,74 грн. 3% річних. Окрім того, судом було встановлено, що інфляційні втрати позивач арифметично розрахував правильно, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 221 997,80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подане заперечення на позовну заяву, яке було досліджено судом, відповідно до якого, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та безпідставність на основі того, що в матеріалах справи наявний додаток до договору відповідно до якого постачальник відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді в межах 59 755,30 Гкал/рік. Орієнтована вартість теплової енергії, на поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання договору, становить 32180077,62 грн. Крім того ПДВ 6436015,52 грн. Всього 38616093,15 грн. з ПДВ. На час оформлення цього додатку є чинними тарифи на теплову енергію, які затверджені - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (Закони України від 01.06.2011 № 869 та від 25.03.2014 № 81). Згідно з цими Законами, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 та Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.04.2015 № 1410.

На підставі підписаних та скріплених печатками обох сторін вищезазначеного додатку та договору позивачем і була нарахована теплова енергія відповідачу, що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії, облікові картки (табуляграми) та розрахунок основного боргу за спожиту теплову енергію, що свідчить про правомірність дій позивача, а тому суд дійшов висновку про те, зо позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, беручи до уваги невиконання обов'язку замовником (відповідачем) щодо сплати заборгованості за надані послуги (позивачу), суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 619 359,21 грн., а отже, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 9 290,39 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" в редакції станом на день подачі позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс" (код ЄДРЮОФОП 37880620; адреса: 02660, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНА, будинок 16, ЛІТЕРА "А") на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (код ЄДРЮОФОП 00131305; адреса: 01001, м. Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5) основний борг в розмірі 376 615,67 грн. (триста сімдесят шість тисяч шістсот п'ятнадцять гривень 67 копійок), 3% річних 20 745,74 грн. (двадцять тисяч сімсот сорок п'ять гривень 74 копійки), інфляційні втрати в розмірі 221 997,80 грн. (двісті двадцять одна тисяча дев'ятсот дев'яносто сім гривень 80 копійок) та судовий збір в розмірі 9 290,39 грн. (дев'ять тисяч двісті дев'яносто гривень 39 копійок). Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.12.2015 року.

Суддя О.С. Комарова