РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015Справа №910/26604/15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 2150,68 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Білоконь І.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва із указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.09.2013, на вул. Дніпровський проїзд у м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Позивач, відповідно до умов укладеного між ним (страховик) та власником автомобіля «Деу», д.н.з. НОМЕР_2, - ОСОБА_4 (страхувальник), договору добровільного страхування наземного транспорту № 172820Га/13к/ки від 02.07.2013, виплатив власнику пошкодженого автомобіля страхове відшкодування в розмірі 2150,68 грн.

Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1, було застраховано у ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивач, на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в розмірі 2150,68 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на те, що позивач, у порушення вимог діючого законодавства, а саме п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пропустив річний строк для звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а відтак, зазначене відшкодування виплаті не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 02.07.2013 між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 172820Га/13к/ки, за умовами якого застраховано автомобіль НОМЕР_2, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду та постанови Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2013 по справі № 757/22348/13-п, 11.09.2013, на вул. Дніпровський проїзд у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 в результаті якої пошкоджено вказані автомобілі.

Зазначеною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Позивач, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 172820Га/13к/ки від 02.07.2013, на підставі страхового акту № 1.001.13.13146/VESKO40036 від 12.11.2013, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_2, в розмірі 2150,68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 70890 від 13.11.2013.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-фактури СТО, ФОП «ОСОБА_5М.», № СЧ-0000344 від 10.10.2013, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 2650,68 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Згідно з копією полісу № АС/0877943, наданою позивачем, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0877943 у ТДВ СК «Альфа-Гарант», діючим на момент ДТП (11.09.2013). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., розмір франшизи - 500 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля НОМЕР_2, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 172820Га/13к/ки від 02.07.2013, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля НОМЕР_2, мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із претензією № 1181/13146/УБК від 27.10.2014 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 2150,68 грн., однак відповідач зазначену вимогу залишив без відповіді та задоволення.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню 1650,68 грн. виплаченого страхового відшкодування (2150,68 грн. - 500 грн. франшизи).

Стосовно заперечень відповідача слід зазначити таке.

Умовами пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, положеннями зазначеної статті регламентований строк для звернення страхувальника до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

В той же час наведена норма не поширюється на порядок звернення страховика, який виплатив страхове відшкодування, до особи, відповідальної за завдані збитки, із заявою про відшкодування виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 15.04.2015 по справі № 3-53гс15.

З огляду на викладене, заперечення відповідача не відповідають положенням чинного законодавства та судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували обґрунтованість заперечень проти задоволення позову.

На підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, б-р. Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 20474912) страхове відшкодування в сумі 1650 (одна тисяча шістсот п'ятдесят) грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 934 (дев'ятсот тридцять чотири) грн. 83 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко