ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р. Справа № 909/1118/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл",

вул. Кременецька, 38, м.Луцьк, Волинська область, 43010;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1;

про: стягнення заборгованості в сумі 120 927,46грн., з яких: 98 388,50грн. - основний борг, 7 029,24грн. - пеня, 11 038,85грн. - штраф, 4 470,87грн. - 35 % річних,

за участю:

від позивача: Савків Р.Д. - представник, (довіреність б/н від 23.11.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність №3119 від 21.08.2014р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ "Вог Рітейл", звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, про стягнення з відповідача - ФО-П ОСОБА_1, заборгованості в сумі 132 927,46грн., з яких: 110 388,50грн. - основний борг, 7 029,24грн. - пеня, 11 038,85грн. - штраф, 4 470,87грн. - 35 % річних.

В судових засіданнях 27.10.15р., 10.11.15р. оголошувались перерви до 10.11.15р., до 01.12.15р.

Ухвалою від 01.12.15р., судом прийнято до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог б/н (вх.№12050/15) від 09.11.2015р., №2253 (вх.№13017/15) від 01.12.2015р., а спір вирішується відповідно до зменшеної ціни позову - 120 927,46грн., з яких: 98 388,50грн. - основний борг, 7 029,24грн. - пеня, 11 038,85грн. - штраф, 4 470,87грн. - 35 % річних.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги, вказуючи при цьому, на:

- укладення між сторонами Договору купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №С05337 від 21.08.14р., на виконання умов якого, позивач передав у власність відповідача, по видаткових накладних №112854 від 30.06.15р., №136395 від 31.07.15р., актах приймання-передачі за період з 01.06.15р. по 30.06.15р., з 01.07.15р. по 31.07.15р., товар (дизельне паливо), на загальну суму 129 144,47грн.;

- неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов"язань в частині здійснення розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 98 388,50грн. (30 755,97грн. - відповідачем сплачено);

- п.9.2 Договору, на підставі якого, у відповідача в наявності зобов"язання зі сплати позивачу 7 029,24грн. - пені, 11 038,85грн. - штрафу;

- приписи ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, п. 9.3.Договору, згідно яких відповідачу нараховано 4 470,87грн. - 35 % річних;

- норми ст.ст. 526, 530, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, адресував суду клопотання про відкладення розгляду справи б/н від 07.12.15р. (вх№19424/15 від 10.12.15р.), у зв"язку з неможливістю прибути в судове засідання. Однак, представник відповідача, в судове засідання з"явився, факт наявності заборгованості за поставлений позивачем товар в сумі 98 388,50грн., визнав в повному обсязі. Разом з тим, просить суд взяти до уваги той факт, що на утриманні у ФО-П ОСОБА_1 є троє малолітніх дітей, а дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також те, що на даний час, через складну політичну та економічну ситуації, які склались в Україні, скоротились обсяги продажу товарів та відповідно кількість замовлень на перевезення вантажів (основний вид економічної діяльності фізичної особи - підприємця), що слугувало причиною затримки у здійсненні своєчасних розрахунків за поставлене позивачем дизельне паливо. У зв"язку з чим, представник відповідача просить суд, при винесенні рішення допустити розстрочку виплати заборгованості на один рік, що дозволить ФО-П ОСОБА_1, зберегти фінансову стабільність та можливість належного виконання взятих на себе зобов"язань перед позивачем, обумовлених Договором №С05337 від 21.08.14р. (заява вх№13422/15 від 10.12.15р.).

Представник позивача, в судовому засіданні, заперечив проти надання відповідачу розстрочки сплати заборгованості при винесенні рішення суду. Вважає, що наявність на утриманні у відповідача малолітніх дітей та відсутність грошових коштів, не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду. Вказує, що між позивачем та відповідачем укладено Договір застави транспортного засобу від 21.08.14р., за умовами якого, відповідач для забезпечення виконання зобов"язань за Договором купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №С05337 від 21.08.14р., передав позивачу у заставу транспортні засоби, і у ТОВ "Вог Рітейл" є всі правові підстави для задоволення своїх вимог в частині стягнення з ФО-П ОСОБА_1, заборгованості за Договором №С05337 від 21.08.14р., шляхом звернення стягнення на предмет застави. Просить суд, відмовити в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл" (Продавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець/відповідач) укладено Договір купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №С05337 від 21.08.14р.

Згідно п.1.1.Договору, Продавець зобов"язується передавати у власність Покупця через АЗС (АЗК), що розміщені на території України з використанням смарт-карт паливно-мастильні матеріали, а Покупець зобов"язується приймати у власність ПММ та оплачувати їх вартість.

Приймання-передача ПММ по кількості та асортименті здійснюється Покупцем (Довіреною особою Покупця) на терміналі АЗС за показниками сумарних лічильників паливнороздавальної колонки, згідно кількісних показників чека з POS-терміналу, або спеціальної відомості, після чого претензії по кількості та асортименті ПММ Продавцем не приймаються (п.3.5.Договору).

Відповідно до п.3.6. Договору, враховуючи періодичність та ритмічність поставок ПММ Покупцю протягом дії даного Договору, Продавець формує протягом місяця накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей та податкові накладні. При цьому по факту відпуску ПММ Продавцем за відповідний період надається Покупцю для підписання акт приймання-передачі та видаткова накладна. Акт приймання - передачі підтверджує факт передачі ПММ у власність Покупця за відповідний період. Вищевказані документи надаються Покупцеві для підписання після 7 робочого числа місяця наступного за звітним (п.3.6.Договору).

Пунктом 4.1. Договору, встановлено, що ціна ПММ визначається на момент поставки (вибірки) згідно-зазначеної ціни на кожну марку ПММ в інформаційному табло АЗС. Сторони погодили, що ціна ПММ є узгодженою, коли Покупець (Довірена особа Покупця) здійснили вибірку ПММ з АЗС на умовах даного Договору та отримали документ, що визначений у п.3.5. Договору. В ціну ПММ включено податок на додану вартість. Ціна ПММ відображається в чеку з POS-термінала, відомості та підтверджується видатковими накладними або актами приймання-передачі.

Оплата Покупцем вартості відпущених (поставлених) ПММ здійснюється періодично протягом 17 (сімнадцяти) календарних днів з моменту фактичного отримання ПММ на АЗС (строк відтермінування), при цьому відпуск ПММ здійснюється не більше суми блокування, що становить 70 (сімдесят тисяч) грн. У випадку настання першої з події - перевищення суми блокування, та/або строку відтермінування, Продавець має право заблокувати смарт-карти Покупця та припинити відпуск ПММ до моменту повної сплати заборгованості. У випадку відпуску ПММ понад суму блокування, вартість відпущених ПММ повинна бути сплачена протягом 1 (одного) календарного дня з моменту перевищення суми блокування (п.4.4.Договору).

Дослідженням обставин справи, судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, позивач передав у власність відповідача, по видаткових накладних №112854 від 30.06.15р., №136395 від 31.07.15р., актах приймання-передачі паливно-мастильних матеріалів за період з 01.06.15р. по 30.06.15р., з 01.07.15р. по 31.07.15р., товар (дизельне паливо), на загальну суму 129 144,47грн.

При цьому, підписання відповідачем, без жодних зауважень, видаткових накладних, актів приймання-передачі (а.с.21-25), які є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідають вимогам ст. 9 цього Закону та п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, фіксують факт здійснення господарської операції, в даному випадку, поставку товару Продавцем Покупцю та є підставою для виникнення у відповідача обов"язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Проте, відповідач не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов"язання, в частині здійснення розрахунків за отриманий товар, і як наслідок, утворилась заборгованість в сумі 98 388,50грн. При цьому, матеріали справи містять банківські виписки, банківську довідку (а.с. 34-36, 52), з яких вбачається факт здійснення відповідачем часткових оплат за отримане дизельне паливо в сумі 30 755,97грн.

Наявність боргу за поставлений позивачем товар, обумовлений Договором №С05337 від 21.08.14р., в сумі 110 388,50грн., визначено самим відповідачем, у підписаному сторонами акті звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.15р. (а.с.37).

Позивачем доведено перед судом, а відповідачем визнано факт наявності заборгованості за поставлений товар в сумі 98 388,50грн.

Станом на 10.12.15р. в матеріалах справи відсутні відомості, які підтвердили б сплату вище зазначеної суми боргу.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов"язки виникають зокрема, з Договору.

Договір купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів з використанням смарт-карт на АЗС №С05337 від 21.08.14р., укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

З огляду на приписи ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов"язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки, відповідач неналежно виконав свої зобов"язання, які випливають з Договору та закону, то, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 98 388,50грн., підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України /боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

За прострочення виконання грошового зобов"язання згідно умов п.9.3. Договору, Покупець повинен сплатити проценти в розмірі 35% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення, згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України.

Крім того, приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання (ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 9.2.Договору, встановлено, що у випадку не проведення розрахунків Покупцем, згідно умов розділу 4 даного Договору, Покупець зобов"язується на користь Продавця сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 30 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, Покупець зобов"язаний додатково, крім пені, сплатити на користь Продавця штраф в розмірі 10% від суми заборгованості.

Враховуючи вище зазначені правові норми та п.п. 9.2., 9.3. Договору, позивачем правомірно нараховано відповідачу 7 029,24грн. - пені, 11 038,85грн. - штрафу, 4 470,87грн. - 35 % річних, за період вказаний позивачем у розрахунках (а.с.7-8), які перевірено судом та визнано арифметично вірними.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Відповідач наявність боргу за поставлений товар, визнав в повному обсязі.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 120 927,46грн., з яких: 98 388,50грн. - основний борг, 7 029,24грн. - пеня, 11 038,85грн. - штраф, 4 470,87грн. - 35 % річних, правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується заяви відповідача вх№13422/15 від 10.12.15р., про розстрочку виконання рішення, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні.

Приписи п. 6 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, надають право господарському суду при прийнятті рішення відстрочити або розстрочити його виконання. При цьому, слід враховувати правила ст.121 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких, господарський суд має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою у виняткових випадках, залежно від обставин справи, зокрема, розстрочити виконання рішення. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалась судом (п.7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.12р. із змінами та доповненнями).

З аналізу ст. 121 Господарського процесуального кодексу України та п. 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"" №9 від 17.10.12р. (із змінами та доповненнями) вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи із вищенаведеного, розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку, повинно бути пов"язане з об'єктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне його виконання.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання чи ускладнення виконання рішення суду, тому суд оцінює докази щодо наявності таких обставин в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Представник заявника не довів перед судом, та не подав в підтвердження належних доказів, які вказують на існування виняткових обставин, що можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Більше того, розстрочка виконання рішення суду не сприятиме поновленню порушеного права позивача та спричинить негативні матеріальні наслідки для останнього.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 611, 625-629, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82 -85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов ТОВ "Вог Рітейл" до відповідача ФО-П ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 120 927,46грн. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Рітейл", вул. Кременецька, 38, м.Луцьк, Волинська область, 43010 (ідентифікаційний код 37821544) 98 388,50грн. (дев"яносто вісім тисяч триста вісімдесят вісім грн. 50 коп.) - заборгованості, 7 029,24грн. (сім тисяч двадцять дев"ять грн. 24коп.) - пені, 11 038,85грн. (одинадцять тисяч тридцять вісім грн. 85коп.)- штрафу, 4 470,87грн. (чотири тисячі чотириста сімдесят грн. 87коп.) - 35 % річних, 1 813,91грн. (одну тисячу вісімсот тринадцять грн. 91 коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.12.15р.

Суддя С.Кобецька