ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р.Справа № 922/5663/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1.", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксіома", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 215842,83 грн.
за участю передставників:

позивача: ОСОБА_2 за довіренністю № б/н від20.11.2015р.,;

Представник відповідача: ОСОБА_3 за довіренністю №б/н від23.10.2015р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1. - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Аксіома - про стягнення 215842,83 грн. боргу по договору № 120423_1 від 25.06.2012 р.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором № 120423_1 від 25.06.2012 р.

В судовому засіданні 23.11.2015 р. було оголошено перерву до 03.12.2015 р., яку було продовжено до 07.12.2015 р. о 15:30 год.

В судовому засіданні 07.12.2015 р. представник позивача підтримав поновні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№ 46759 від 20.11.2015 р.), відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 78933,79 грн.; інфляційні втрати в сумі 61259,09 грн.; 3% річних в сумі 7828,57 грн.; пеню в сумі 31818,43 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.12.2015 р. заперечував проти задоволення позовних вимог з відстав, викладених у відзиві на позовну заяву (арк.с. 77). Так, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у звязку із закінченням строку позовної давності; решті позовних вимог просив суд відмовити у звязку з тим, що позивачем фактично було поставлено товар інший, ніж передбачено договором, технічної документації на поставлений товар передано не було.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№46759 від 20.11.2015 р.), суд зазначає наступне.

Зі змісту вказаної заяви, змісту раніше заявлених в позовній заяві вимог вбачається, що наведена заява позивача стосується зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені (з 72224,42 грн. до 61259,09 грн.) та збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційниї страт (з 5800,01грн. до 7828,57 грн.; з 58884,61 грн. до 61259,09 грн. відповідно).

Враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити, зменшити розмір позовних вимог, а також те, що вказана заява підписана повноважним представником позивача, суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№46759 від 20.11.2015 р.) та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

25 червня 2012 року між позивачем (як виконавцем) та відповідачем (як замовником) було укладено договір № 120423_1 про поставку та установку обладнання (далі договір про поставку та установку обладнання).

Відповідно до п. 1.1 договору про поставку та установку обладнання, виконавець виконує поставку автоматичних карусельних дверцят Tourniket в кількості 4-х штук (далі обладнання), а також комплекс робіт по установці обладнання за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44-Б, відповідно до Технічного завдання (Додаток № 2 до даного договору), а замовник виплачує вартість обладнання та робіт, перелік яких наводиться в Додатку № 1 до даного договору, який є невідємною частиною даного договору.

В пункті 1.2 договору про поставку та установку обладнання сторони домовились, що обладнання та роботи мають відповідати Технічному завданню, затвердженому сторонами, яке є Додатком № 2 до договору.

Згідно з п. 3.1 договору про поставку та установку обладнання вартість обладнання та робіт по даному договору наведені в Додатку № 1 до даного договору.

В додатку № 1 до договору про поставку та установку обладнання сторони погодили найменування обладнання та робіт, обумовлених даним договором, їх кількість та вартість.

Додатком № 2 до договору про поставку та установку обладнання сторонами було погоджено Технічне завдання ТЗ-120423_1 на поставку і комплекс робіт з установки карусельних дверцят Tourniket.

Відповідно до п. 3.2 договору про поставку та установку обладнання, загальна вартість обладнання та робіт (ціна договору) складає 1074000,00 грн.

Зі змісту п. 4.1 договору про поставку та установку обладнання вбачається, що сторони дійшли згоди, що замовник здійснює попередню оплату обладнання в розмірі 322200,00 грн. протягом 3 банківських днів з моменту виставлення виконавцем рахунку на оплату, що підтверджується відповідними документами.

Згідно з п. 4.2 договору про поставку та установку обладнання, частина вартості обладнання в розмірі 644400,00 грн. здійснюється замовником протягом 3 банківських днів після отримання замовником письмового повідомлення від виконавця про готовність обладнання до відправки на місце монтажу, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до п. 4.3 договору про поставку та установку обладнання, останню частину вартості обладнання та послуг в розмірі 107400,00 грн. замовник сплачує протягом 3 банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт, що підтверджується відповідними документами.

За змістом п. 4.5 договору про поставку та установку обладнання валютою розрахунків по договору є гривня. При цьому, якщо на момент здійснення платежів по даному договору офіційний курс євро до гривні, визначений Національним банком України, зміниться більше, ніж на 1,5% по відношенню до офіційного курсу євро до гривні, визначеного Національним банком України на дату підписання даного договору, то будь-яка сторона договору має право на перерахунок суми товару, яка залишилась несплаченою і, якщо такою стороною є виконавець зазначить її в рахунку-фактурі, шляхом застосування наступної формули: С=Сн* (К2/К1) грн.., де С ціна неоплаченої частини обладнання в гривнях, яка підлягає сплаті; Сн ціна неоплаченої частини обладнання в гривнях на дату підписання даного договору; К2 курс євро по відношенню до гривні по курсу НБУ на момент виставлення рахунку; К1 курс євро по відношенню до гривні по курсу НБУ на дату підписання даного договору.

15 вересня 2015 року позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 120423_1_3 на суму 78933,79 грн. (арк.с. 39).

В пункті 5.2 договору про поставку та установку обладнання сторони домовились, що датою поставки обладнання вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

Відповідно до п. 5.3 договору про поставку та установку обладнання передача обладнання здійснюється на підставі підписаних сторонами видаткових накладних в день поставки обладнання, передача робіт здійснюється на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі обладнання та виконаних робіт.

При цьому, як зазначено в п. 5.3.1 договору про поставку та установку обладнання, Акт приймання-передачі обладнання та виконаних робіт по закінченню виконання робіт виконавцем направляється замовнику підписаним з боку виконавця в двох примірниках. Замовник протягом 3 банківських днів з дня отримання від виконавця Акту приймання-передачі обладнання та виконаних робіт направляє виконавцю підписаний з боку замовника Акт або вмотивовану відмову в письмовій формі від приймання виконаних робіт. Підписання замовником Акту приймання-передачі обладнання та виконаних робіт є підставою для проведення замовником остаточних розрахунків з виконавцем.

Як свідчать наявні в матеріалах справи видаткова накладна № 120712_1 від 05.12.2012 р. на суму 1002000,00 грн., довіреність № 401 від 30.11.2012 р., товарно-транспортна накладна від 05.12.2012 р. № Р120712_1 (арк.с. 28-31), 05 грудня 2012 року позивач поставив, а відповідач прийняв обумовлене договором про поставку та установку обладнання на загальну суму 1002000,00 грн.

В період з 26.12.2012 р. по 29 березня 2013 р. позивач надав, а відповідач прийняв обумовлені договором про поставку та установку обладнання роботи по установці обладнання на загальну суму 72000,00 грн. (26.12.2012 р. 36000,00 грн.; 28.02.2013 р. 18000,00 грн.; 29.03.2013 р. 18000,00 грн.), що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками актами надання послуг (арк.с. 32-34).

Протягом періоду з 04.09.2012 р. по 26.03.2013 р. відповідач частково розрахувався за договором про поставку та установку обладнання, сплативши 999200,00 грн. (04.09.2012 р. 214800,00 грн.; 30.11.2012 р. 644400,00 грн.; 20.03.2013 р. 100000,00 грн.; 26.03.2013 р. 40000,00 грн.). Відповідні обставини підтверджуються платіжними дорученнями №№ 1061 від 04.09.2012 р. на суму 214800,00 грн.; 1613 від 30.11.2012 р. на суму 644400,00 грн.; 281 від 20.03.2013 р. на суму 100000,00 грн.; 347 від 26.03.2013 р. на суму 40000,00 грн. (арк.с. 35-38).

Сплачена відповідачем сума коштів в розмірі 999200,00 грн. була зарахована позивачем в рахунок оплати вартості поставленого відповідачу за договором обладнання.

Позивач стверджує, що решту грошових зобовязань за договором про поставку та установку обладнання в сумі 74800,00 грн. відповідач в обумовлені договором строки не виконав. При цьому, позивач зазначає, що сума даної заборгованості складається з заборгованості відповідача з оплати отриманого на підставі договору обладнання в розмірі 2800,00 грн. та заборгованості з оплати обумовлених договором робіт в сумі 72000,00 грн.

Посилаючись на прострочення відповідачем виконання обумовлених договором про поставку та установку обладнання грошових зобовязань та збільшення курсу євро до гривні більше ніж на 1,5%, на підставі наведеного вище п.4.5 договору про поставку та установку обладнання, позивач визначив суму заборгованості з оплати отриманого відповідачем обладнання за формулою С=Сн* (К2/К1) грн., згідно якої її збільшено з 2800,00 грн. до 6933,79 грн..

Отже, загальну суму заборгованості відповідача за договором про поставку та установку обладнання позивач визначає в розмірі 78933,79 грн.

В пункті 6.2 договору про поставку та установку обладнання сторони домовились, що за порушення з вини замовника строку оплати, передбаченого п.п.4.2, 4.3 даного договору, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день проточки, але не більше 10% від ціни договору.

На підставі вказаного пункту договору про поставку та установку обладнання, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 72224,42 грн. за період з 04.04.2013 р. по 03.10.2013 р.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу за період з 04.04.2013 р. по 15.09.2015 р. інфляційні втрати в сумі 58884,61 грн. та 3% річних в сумі 5800,01 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що на виконання умов договору про поставку та установку обладнання, 05 грудня 2012 року позивач поставив, а відповідач прийняв обладнання на загальну суму 1002000,00 грн. (що підтверджує видаткова накладна № 120712_1 від 05.12.2012 р. на суму 1002000,00 грн., довіреність № 401 від 30.11.2012 р., товарно-транспортна накладна від 05.12.2012 р. № Р120712_1, арк.с. 28-31).

Окрім того, на підставі договору про поставку та установку обладнання в період з 26.12.2012 р. по 29 березня 2013 р. позивач надав, а відповідач прийняв обумовлені договором про поставку та установку обладнання роботи по установці обладнання на загальну суму 72000,00 грн. (26.12.2012 р. 36000,00 грн.; 28.02.2013 р. 18000,00 грн.; 29.03.2013 р. 18000,00 грн.), що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками актами надання послуг (арк.с. 32-34).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Зміст п.п. 4.1-4.3 договору про поставку та установку обладнання свідчить, що відповідач зобовязався сплатити позивачу вартість отриманого обладнання та обумовлених договором робіт в три етапи: 1 попередня оплата в сумі 322200,00 грн. протягом 3 банківських днів з моменту виставлення виконавцем рахунку на оплату; 2 - оплата в сумі 644400,00 грн. здійснюється замовником протягом 3 банківських днів після отримання замовником письмового повідомлення від виконавця про готовність обладнання до відправки на місце монтажу; 3 - оплата в сумі 107400,00 грн. протягом 3 банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Зі змісту наведених положень договору про поставку та установку обладнання вбачається, що сторони, визначаючи порядок та строки виконання відповідачем грошових зобовязань за договором, не розмежовували платежі за їх призначенням (тобто окремо за поставку обладнання, окремо за виконані роботи).

Як свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки (арк.с. 35-38), погоджений в договорі про поставку та установку обладнання порядок виконання грошових зобовязань відповідачем було порушено. Так, попередню оплату відповідач здійснив в меншому розмірі, ніж передбачено договором в сумі 214800,00 грн.; обумовленій п. 4.2 договору про поставку та установку обладнання платіж в сумі 644400,00 грн. відповідач здійснив 30.11.2012 р.; 20.03.2013 р. сплатив 100000,00 грн.; 26.03.2013 р. сплатив 40000,00 грн.

Відповідно до п. 5.3.1 договору про поставку та установку обладнання, підписання замовником Акту приймання-передачі обладнання та виконаних робіт є підставою для проведення замовником остаточних розрахунків з виконавцем.

Матеріали справи свідчать, що останній Акт приймання-передачі обладнання та виконаних робіт було підписано сторонами 03.04.2014 р., що з огляду на положення п. 5.3.1 договору свідить про виникнення у відповідача обов'язку з остаточної оплати відповідачем вартості отриманого за договором обладнання.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що відповідач в період з 04.09.2012 р. по 26.03.2013 р. частково розрахувався за договором про поставку та установку обладнання, сплативши 999200,00 грн. (платіжні доручення №№ 1061 від 04.09.2012 р. на суму 214800,00 грн.; 1613 від 30.11.2012 р. на суму 644400,00 грн.; 281 від 20.03.2013 р. на суму 100000,00 грн.; 347 від 26.03.2013 р. на суму 40000,00 грн., арк.с. 35-38).

Сплачена відповідачем сума коштів в розмірі 999200,00 грн. була зарахована позивачем в рахунок оплати вартості поставленого відповідачу за договором обладнання.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів оплати вартості отриманого за договором обладнання в більшій частині або в повному обсязі.

Отже, заборгованість відповідача з оплати отриманого обладнання становить 2800,00 грн.

В п. 4.2 договору про поставку та установку обладнання сторони домовились, якщо на момент здійснення платежів по даному договору офіційний курс євро до гривні, визначений Національним банком України, зміниться більше, ніж на 1,5% по відношенню до офіційного курсу євро до гривні, визначеного Національним банком України на дату підписання даного договору, то будь-яка сторона договору має право на перерахунок суми товару, яка залишилась несплаченою і, якщо такою стороною є виконавець зазначить її в рахунку-фактурі, шляхом застосування наступної формули: С=Сн* (К2/К1) грн.., де С ціна неоплаченої частини обладнання в гривнях, яка підлягає сплаті; Сн ціна неоплаченої частини обладнання в гривнях на дату підписання даного договору; К2 курс євро по відношенню до гривні по курсу НБУ на момент виставлення рахунку; К1 курс євро по відношенню до гривні по курсу НБУ на дату підписання даного договору.

Обумовлений п. 4.5 договору про поставку та установку обладнання рахунок позивач виставив відповідачу 15 вересня 2015 року (арк.с. 39). Відповідні обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

Станом на 15.09.2015 р. курс НБУ євро по відношенню до гривні становив 24,817522 грн.

Курс НБУ євро по відношенню до гривні на дату підписання сторонами договору (25.06.2012 р.) становив 10,021796 грн.

Отже, враховуючи збільшення з моменту підписання сторонами договору про поставку та установку обладнання офіційного курсу євро, визначеного Національним банком України, до гривні більше, ніж на 1,5%, на підставі п. 4.5 договору про поставку та установку обладнання, сума заборгованості відповідача з оплати вартості отриманого обладнання становить 6933,79 грн. (2800,00грн.* (24,817522грн./10,021796грн.).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів оплати вказаної заборгованості в сумі 6933,79 грн. частково або в повному обсязі. Обставини несплати даної заборгованості не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошових зобовязань за договором про поставку та установку обладнання щодо оплати решти вартості отриманого обладнання в сумі 6933,79 грн., а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором про поставку та установку обладнання з оплати решти вартості отриманого відповідачем обладнання в сумі 6933,79 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, позивач стверджує, що виконані ним та прийняті відповідачем згідно актів наданих послуг (арк.с. 32-34), в період з 26.12.2012 р. по 29 березня 2013 р. (26.12.2012 р. 36000,00 грн.; 28.02.2013 р. 18000,00 грн.; 29.03.2013 р. 18000,00 грн.) обумовлені договором про поставку та установку обладнання роботи по установці обладнання на загальну суму 72000,00 грн., відповідачем станом на момент розгляду даної справи не сплачені.

З огляду на положення п. 4.3 договору про поставку та установку обладнання та ч. 1 ст. 530 ЦК України, строк оплати вказаних робіт станом на момент розгляду даної справи настав у наступному співвідношенні за Актами приймання-передачі обладнання та виконаних робіт:

- за актом від 26.12.2012 р. на суму 36000,00 грн. до 31.12.2012 р.;

- за актом від 28.02.2013 р. на суму 18000,00 грн. до 05.03.2013 р.;

- за актом від 29.03.2013 р. на суму 18000,00 грн. до 03.04.2013 р.

Відповідно до п. 5.3.1 договору про поставку та установку обладнання, підписання замовником Акту приймання-передачі обладнання та виконаних робіт є підставою для проведення замовником остаточних розрахунків з виконавцем.

Таким чином, всі грошові зобовязання відповідача за договором про поставку та установку обладнання мали бути виконані ним в строк - до 03.04.2013 р.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів оплати виконаних відповідачем робіт на суму 72000,00 грн. частково або в повному обсязі. Обставини несплати даної заборгованості не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

З огляду на наведені вище положення ст. 612 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошових зобовязань за договором про поставку та установку обладнання щодо оплати виконаних відповідачем робіт в сумі 72000,00 грн., а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором про поставку та установку обладнання з оплати решти виконаних відповідачем робіт в сумі 72000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за договором про поставку та установку обладнання в розмірі 78933,79 грн., яка складається з заборгованості відповідача з оплати вартості отриманого обладнання в сумі 6933,79 грн. та з оплати виконаних відповідачем робіт по установці цього обладнання в сумі 72000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 6.2 договору про поставку та установку обладнання сторони домовились, що за порушення з вини замовника строку оплати, передбаченого п. 4.2, 4.3 даного договору, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день проточки, але не більше 10% від ціни договору.

На підставі вказаної домовленості сторін позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 31818,43 грн. за період з 04.09.2012 р. по 03.09.2015 р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України вбачається, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач був обізнаний про неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором про поставку та установку обладнання ще з 03.04.2013 р., тобто з дня, коли настав останній строк, визначений договором для належного виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором.

З огляду на положення ст.ст. 253-255, 549, 611 ЦК України, штрафні санкції можуть бути нараховані з наступного дня, коли зобовязання мало бути виконане належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Договором про поставку та установку обладнання виключення з даної вимоги законодавця сторони не передбачили.

Отже, нарахування пені за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань можливе за період з 04.04.2013 р. по 03.10.2013 р. Позивач мав право звернутися з позовом до суду про стягнення відповідних коштів протягом року по кожному періоду нарахування пені.

Втім, в наведений період позивач з відповідним позовом до суду не звертався, доказів про переривання відповідного строку позовної давності або поважності причин пропущення позовної давності, не надав, тому суд погоджується з доводами відповідача про сплив строку позовної давності по стягненню пені 03.10.2014 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відзиві на позовну заяву відповідач звернувся до суду із завою про застосування до вимог позивача про стягнення пені наслідків спливу строку позовної давності.

Враховуючи, наведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 31818,43 грн. у звязку із закінченням строку позовної давності.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності вимогам договору та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 625 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат в цілому є законними та обґрунтованими.

Втім, позивачем не вірно визначено початкову дату нарахування відповідних сум (04.09.2012) а саме дату, коли зобовязання зі сплати 107400,00 грн. ще не виникло, адже з огляду на наведені вище положення п.п. 4.3, 5.3 договору про поставку та установку обладнання, відповідач мав сплатити позивачу відповідні кошти до 03.04.2013 р. (з моменту виконання позивачем обумовлених договором робіт, що засвідчено відповідним Актом приймання-передачі). Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних втрат можливе з 04.04.2013 р.

Враховуючи викладене, за період з 04.04.2013 р. по визначену позивачем кінцеву дату нарахування 08.10.2015 р. 3% річних підлягають стягненню в сумі 5955,72 грн., а інфляційні втрати в сумі 60936,89 грн.

Заперечення відповідача з приводу невідповідності поставленого позивачем обладнання умовам договору про поставку та установку обладнання, суд відхиляє з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що поставлене відповідачем обладнання мало приховані недоліки, які не могли бути виявлені при прийнятті товару, а були встановлені внаслідок пошкодження обладнання 29.06.2014 р.

Відповідно до п. 9 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25.04.1966 р. № П-7, акт про приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними строками служби або зберігання, має бути складений в межах встановленого гарантійного строку.

Відповідно до п. 7.1 договору про поставку та установку обладнання гарантійний період на обладнання встановлюється строком у 18 місяців з моменту поставки обладнання.

Враховуючи поставку позивачем відповідачу обладнання 05.12.2012 р., гарантійний строк сплинув 05.06.2014 р.

Втім, акт № 226 про приховані недоліки обладнання (арк.с. 84) складено 15.07.2014 р. - через 16 днів після пошкодження обладнання (29.06.2013 р.) та за межами гарантійного строку (після 05.06.2014 р.), що унеможливлює прийняття даного акту як належного та допустимого доказу поставки позивачем обладнання неналежної якості та асортименту, з прихованими недоліками.

Наявний в матеріалах справи лист ТОВ «Експансія» (арк.с. 83), також не свідчить про факт поставки відповідачем неналежного обладнання, оскільки даний лист складений на підставі акту № 226 від 15.07.2014 р. та свідчить лише про ймовірність (припущення) виготовлення пошкодженої двері з матеріалу, який не відповідає технічному завданню, погодженому сторонами в договорі обладнання.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2014 р. пошкоджено було лише одну одиницю обладнання з чотирьох поставлених позивачем відповідачу. Як стверджує відповідач, саме розбиття 29.06.2014 р. скла стало підставою для висновку про невідповідність всього поставленого обладнання узгодженому сторонами в договорі. Втім, доказів та обставин виявлення будь-яких зауважень щодо невідповідності умовам договору інших трьох одиниць поставленого позивачем обладнання відповідачем не наводиться.

Суд критично оцінює посилання відповідача на неможливість проведення експертного дослідження відповідності фактично поставленого позивачем обладнання обумовленому договором у звязку з відсутністю при поставці обладнання супроводжуючих документів на нього, оскільки технічні властивості обладнання було погоджено сторонами в додатку № 2 до договору Технічному завдання ТЗ-120423_1. Доказів неможливості встановлення відповідних обставин спеціалістом саме на підставі договору та додатку № 2 до нього відповідачем не надано.

Факт відсутності супровідних документів на обладнання не свідчить про не виникнення у відповідача обовязку з оплати його вартості та вартості робіт по його улаштуванню. Доказів про відмову відповідача від договору та повернення обладнання на підставі ст. 666 ЦК України у звязку з ненадання позивачем технічної документації на обладнання у строк, визначений в рекламації вих.№ 67 від 24.07.2014 р. (арк.с. 79), в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, відповідач не надав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 49 ГПК України, відповідно до якої при частковому задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2187,40 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 253-256, 258, 260, 261, 267, 509, 526, 530, 610, 612 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома» (61058, м. Харків, вул. Данилевського, буд. 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1.» (03039, м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, буд. 25, ) суму основного боргу в розмірі 78933,79 грн., 3% річних в сумі 5955,92 грн., інфляційні втрати в сумі 60936,89 грн., судовий збір в сумі 2187,40 грн.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_5