ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р.Справа № 916/3549/14

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Іллічівського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України в особі Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт»

до відповідача: ОСОБА_1 підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ»

про стягнення 16129782,45 грн.

За участю представників сторін:

Від прокуратури: ОСОБА_2 (посвідчення);

Від позивача 1: ОСОБА_3 (за довіреністю);

Від позивача 2: ОСОБА_3 (за довіреністю);

Від відповідача: ОСОБА_4 (за довіреністю);

Встановив:

Іллічівський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області звернувся до господарського суду із позовом в інтересах держави Міністерства інфраструктури України в особі Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» до відповідача, ОСОБА_1 підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ», про стягнення 16129782,45 грн. та розірвання договору.

В обґрунтування своїх вимог посилається на договір про спільну діяльність, укладений 22.07.2005 року між ПП «Укртрансконтейнер» (після зміни найменування 15.05.2012 року - Приватне підприємство «Контейнерний термінал Іллічівськ») та Державним підприємством «Іллічівський морський торгівельний порт».

При цьому позивач зазначає, що 31.05.2015 року на території ДП «ІМНТП» в результаті несправності рельсових захватів і гальмових систем тилового контейнерного перенавантажувача № 134 сталось зіткнення тилових контейнерних перенавантажувачів № 135, що експлуатується ДП «ІМТП», та перенавантажувача № 134, що знаходиться в експлуатації ПП «КТІ». На підтвердження цих обставин позивач посилається на висновок експертизи ТОВ Фірма «Діалаб» ЛТД від 29.02.2014 року.

На думку позивача, пошкодження тилового контейнерного перенавантажувача № 134 сталося з вини відповідача, через порушення останнім умов договору про спільну діяльність, а тому позивач вважає за необхідне стягнути з ПП КТІ» суму прямих витрат, нанесених майну ДП «ІМТП» у розмірі 11636219 грн. згідно експертного висновку. Крім того, позивач заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі 2117791,86 грн., штраф у розмірі 8145335,33 грн., 3 % річних у розмірі 189367,51 грн. та інфляційні у розмірі 1371870,74 грн.

При цьому, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору про спільну діяльність, позивач просив суд про розірвання останнього. Однак, ухвалою суду від 10.10.2014 року провадження по справі в частині вимог щодо розірвання договору було припинено в порядку ст. 80 ГПК України.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на відсутність у матеріалах справи належних доказів вини відповідача у аварії перенавантажувачів, а також на необґрунтованість вимог позивача.

Крім того, відповідач вказує, що висновок ТОВ Фірма «Діалаб» ЛТД від 29.02.2014 року не є належним доказом вини відповідача, оскільки вказаний висновок не має статусу висновку судового експерту.

Позивач, ДП «ІМТП» надав до суду письмові пояснення, в яких позов прокурора підтримав в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення сторін суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову враховуючи наступне.

22.07.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність в Іллічівському морському порту № 435-О, відповідно до якого сторони зобовязались обєднати свої вклади і без створення юридичної особи спільно діяти з метою отримання прибутку, в тому числі, шляхом обробки контейнерних вантажопотоків.

Як вбачається з матеріалів справи, тиловий контейнерний навантажувач № 134 є одним із внесків позивача до спільної діяльності по зазначеному договору.

31.05.2013 року на території ДП «ІМТП» сталося зіткнення тилових контейнерних перенавантажувачів № 135 та № 134, внаслідок якого, за твердженням позивача, останній зазнав прямих збитків з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних та 3 % річних у розмірі 16129782,45 грн.

В обґрунтування своєї позиції, позивач посилається на положення п. 4.2.19 договору, відповідно до якого відповідач зобовязався забезпечувати своєчасне здійснення ремонту основних фондів, використовуваних у спільній діяльності, а також на висновок експертизи ТОВ Фірма «Діалаб» ЛТД від 29.02.2014 року, яким встановлено, що до причин аварії слід віднести технічну несправність ТКП № 134.

При цьому, на думку позивача, відповідачем було порушено п. 4.2.19 договору, Крім того, позивач вбачає причинний зв'язок між таким порушенням і збитками, завданими в результаті аварії, що сталася 31.05.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на висновок експертизи ТОВ Фірма «Діалаб» ЛТД від 29.02.2014 року, як на доказ наявності вини (умислу або необережності) відповідача.

Відповідач, спростовуючи ці обставини, посилається на рішення господарського суду Одеської області у справі № 916/336/14 від 14 квітня 2015 року, що було залишено в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року, яким було відмовлено у задоволенні позову Фірми «Діалаб» до ПП «КТІ» про стягнення заборгованості за договором про виконання вищевказаного експертного дослідження, задоволено зустрічний позов ПП «КТІ» та встановлено наступні факти:

- 29 січня 2014 року ТОВ «Діалаб» було затверджено висновок експертизи з визначення причин виникнення аварійної ситуації на тилових контейнерних перенавантажувачах;

- предметом спору між сторонами є якість послуг, наданих за договором;

- проведені виконавцем експертні дослідження з «визначення причин аварії» за договором з «визначення аварійної ситуації», результатом якого є висновок, не відповідають науковій компетенції та компетентності фахівців ТОВ фірми «Діалаб» ЛТД. Крім того, висновок не встановлю всіх обставин справи, тому суперечить по суті висновку НДЕКЦ від 05.06.2014 року, де встановлюються інші, а саме природні причини аварії;

- встановлена у висновку технічна причина аварії «несправність перенавантажувача ТКП № 1342 повністю спростовується експертним висновком НДЕКЦ, де «розглянута пригода з технічної точки зору могла бути обумовлена виниклим різким поривом штормового вітру, що перевищує неробочий стан крана;

- висновок ТОВ «Діалаб» є недостовірним;

- висновок ТОВ «Діалаб» не встановлює всіх обставин справи, тобто є неповним.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого СВ ЛВ на ст. Одеса-Головна УМВС України на Одеській залізниці від 22.08.2014 року про закриття кримінального провадження встановлено, що зіткнення контейнерних перенавантажувачів № 134 та № 135 має розглядатись як таке, що сталось по незалежним від технічного стану перенавантажувача № 134 причинам.

Згідно ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд не приймає до уваги обставини, викладені у висновку експертизи ТОВ Фірма «Діалаб» ЛТД від 29.02.2014 року, оскільки рішенням суду по справі № 916/336/14 встановлено його недостовірність.

Разом з цим, інших доказів порушення відповідачем п. 4.2.19 договору про спільну діяльність позивачем до суду не надано, а наявності в діях відповідача вини в інший спосіб не доведено.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Таким чином, відповідачем в ході слухання справи спростовано твердження позивача щодо порушення ПП «ТКІ» умов договору про спільну діяльність, а позивачем в іншій спосіб таких обставин не доведено.

Стосовно розміру заявлених до стягнення збитків, суд вважає за необхідне зазначити, що питання визначення його розміру сторонами не має значення для вирішення спору по суті, оскільки доведеним є факт відсутності в діях відповідача вини (умислу чи необережності), що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення прямих збитків.

Щодо заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, враховуючи відсутність в діях відповідача вини (умислу або необережності) безпідставними є вимоги позивача щодо стягнення з ПП «ТКІ» штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Іллічівського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України в особі Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» про стягнення 16129782,45 грн.

Відповідно до ст.ст.44,49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 6, 11, 13, 15, 16, 610, 611, 614, 617 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 174, 218 Господарського Кодексу України, ст. ст. 33, 32 - 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Іллічівського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України в особі Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Контейнерний термінал Іллічівськ» про стягнення 16129782,45 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 14.12.2015 року.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков