ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015р. Справа№ 914/3572/15

За позовом: Представництва Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу, м.Львів

До відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів

Про визнання договору оренди продовженим

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 представник

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Позов заявлено Представництвом Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання договору оренди продовженим.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві та наданих в засіданнях поясненнях. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що термін дії договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 26.06.2009 року до 25.06.2012 року. Жодна із сторін протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору не надсилала іншій стороні заяв про припинення або зміну умов договору, а тому договір був продовжений з 26.06.2012 року та з 27.06.2015 року відповідно. Оскільки відповідач заперечує зазначену обставину, товариство звернулося за захистом своїх прав до суду.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Як стверджує відповідач, 03.07.2012 року він надіслав на адресу позивача повідомлення про припинення договірних стосунків в звязку із закінченням терміну дії договору. Також відповідач звертає увагу, що законом не передбачено такого способу захисту як визнання договору продовженим.

В судовому засіданні 14.12.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

26.06.2009 року між Представництвом Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу (Орендар) та Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (Орендодавець) було укладено Договір оренди нерухомого майна ( будівель, споруд, приміщень) № Г-7203-9, терміном дії на 2 роки 364 дні до 25.06.2012 року.

У п.4.3 договору сторони передбачили, що разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені даним договором. Як стверджує позивач, в звязку із відсутністю заперечень Орендодавця, термін дії договору продовжувався на той самий строк і , на думку позивача, діє до 23.06.2018 року.

З огляду на ті обставини, що відповідач вимагає сплати неустойки в подвійному розмірі орендної плати, що свідчить про невизнання відповідачем факту продовження строку дії договору оренди, Представництво Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу звернулося з позовом про визнання договору оренди продовженим.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення .

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК України).

Відповідно до ст.2 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендною є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами на підставі договору оренди № Г-7203-9 від 26.06.2009р. виникли відносини оренди.

Частина 1 ст.17 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно ч.2 ст.17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та ч.4 ст.284 ГК України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як стверджує позивач, після закінчення терміну дії договору ( після 25.06.2012 року) протягом встановленого терміну жодних повідомлень про припинення дії договору чи заперечень Орендодавця він не отримував, продовжував користуватися орендованим майном, а відтак вважає , що строк дії договору пролонговувався з 26.06.2012 року по 25.06.2015 року та з 26.06.2015 року до 23.06.2018 року.

Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради проти доводів позивача заперечує, посилаючись на те, що повідомленням № 2302-вих-2037 від 03.07.2012 року позивача було повідомлено про припинення договірних стосунків у звязку із закінченням терміну дії договору з 25.06.2012 року і вказав на обовязок позивача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення. Як доказ повідомлення позивача про припинення договірних стосунків відповідач долучив до матеріалів справи ксерокопію списку №60 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а.с.25-27).

Позивач заперечує факт отримання ним відповідного повідомлення і зазначає, що за період з 25.06.2012 року до нього жодних вимог про повернення орендованого майна не надходило.

В обґрунтування своїх доводів посилається на ті обставини, що з 2009 року між сторонами фактично існують договірні відносини стосовно оренди нерухомого майна на підставі договору оренди № Г-7203 від 26.06.2009 року, який неодноразово пролонговувався і є чинним до червня 2018 року. На підтвердження даних обставин позивач посилається на регулярне виставлення йому рахунків на оплату за оренду нерухомого майна згідно договору оренди № Г-7203 від 26.06.2009 року ( а.с.12).

Заслуговують на увагу суду доводи позивача щодо неналежності доказів направлення йому у 2012 році повідомлення про припинення договірних стосунків, оскільки до реєстру поштових відправлень позивачем не надано опису вкладення та доказів вручення відповідачу такого повідомлення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. №270, якою затверджено Правила надання послуг поштового зв'язку. Пунктами 66-68 вказаних Правил передбачено, що у разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв'язку. До списку включаються поштові відправлення, поштові перекази, згруповані за способом пересилання. Список засвідчується підписом відправника. Якщо відправником є юридична особа, список згрупованих внутрішніх рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей засвідчується підписом відповідального працівника цієї особи, список згрупованих внутрішніх листів та бандеролей з оголошеною цінністю, посилок, прямих контейнерів, поштових переказів - підписами керівника та головного бухгалтера. Підписи скріплюються відповідними печатками. Про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.

Відповідно до п.3.8.1.1 Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 12.05.2006 р. № 211, внутрішні реєстровані поштові відправлення, кількість яких складає п'ять і більше, що подаються до об'єкта поштового зв'язку одним відправником, приймаються для пересилання разом із списками ф. 103, які оформляються відповідно до вимог пунктів 85, 86 Правил надання послуг поштового зв'язку.

Приймаючи поштові відправлення за списками ф. 103, працівник поштового зв'язку перевіряє правильність їх оформлення, заповнення списку. Поіменно звіряє поштові відправлення із записами в списках, правильність маси, суми плати, зазначеної проти кожного поштового відправлення, загального підсумку плати, наявність підписів керівника, головного бухгалтера, відбитка печатки підприємства, а також тотожність усіх примірників. Якщо список ф. 103 складено на двох і більше аркушах, працівник поштового зв'язку ставить на них відбиток календарного штемпеля дня приймання поштових відправлень, а на останньому, крім того, розписується (п. 3.8.2.1. Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог відповідачем долучено до матеріалів справи копію фіскального чеку та список згрупованих поштових відправлень № 60, які він вважає доказами належного повідомлення орендаря про припинення договірних відносин.

Однак, як вбачається з вказаного списку згрупованих поштових відправлень № 60 (а.с.25-26), форми 103, підпис працівника поштового зв'язку відсутній та список міститься на 3 аркушах, однак відбиток календарного штемпеля міститься лише на останньому аркуші, на копії фіскального чеку міститься календарний штемпель дата якого 05.07.2012 р., що є порушенням п.3.8.2.1 зазначеного вище Порядку.

Крім того, підтвердженням наявності між сторонами договірних стосунків після, як стверджує відповідач, направлення повідомлення про припинення договору, є фактичне використання майна впродовж більше ніж трьох років після червня 2012 року, виставлення рахунків на оплату ( а.с.12).

Також в судових засіданнях позивач посилався на ухвалу Львівської міської ради №4124 від 20.11.2014 року «Про впорядкування договірних відносин», відповідно до якої міська рада встановила, що слід вважати чинними договори оренди, укладені між управлінням комунальної власності та орендарями, які отримали повідомлення про їх припинення у звязку із закінченням терміну дії до 01.01.2014 року, однак станом на 20.12.2014 року не виселені із орендованих приміщень, продовжують належним чином виконувати договірні зобовязання і не мають заборгованості з орендної плати.

В обґрунтування відсутності заборгованості із сплати орендної плати позивачем долучено до матеріалів справи Акт звірки розрахунків та платіжні доручення про сплату орендної плати за листопад-грудень 2014 року.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, Договір оренди нерухомого майна № Г-7203 від 26.06.2009 року, укладений між Представництвом Американського Обєднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу та Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради є чинним станом на час звернення позивача до суду і діє до 23.06.2018 року.

Відповідно до пунктів 4.1- 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна зазначено: «зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. Господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права. Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором (п.4.2 постанови Пленуму).

Зважаючи на те, що договір оренди № Г-7203 від 26.06.2009 року є продовженим, позовна вимога про визнання його продовженим задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.12.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.