РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015Справа №910/23587/15

За позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Приватного акціонерного товариства СП "Партнер"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Перепелицін К.М. - за довіреністю від 21.09.2015р.;

від відповідача: Телицький В.Т. - за наказом від 01.03.2015р.

В судовому засіданні 25 листопада 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

У вересні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (позивач) до Приватного акціонерного товариства СП "Партнер" (відповідач) стягнення 39 325, 00 грн. основного боргу, 391, 56 грн. 3% річних, 6 423, 54 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору договору №ДНП-2013-12/43 про надання права на експлуатацію фіксованих місць від 30.12.2014 року, у частині внесення оплати наданих послуг.

25.11.2015 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 44 363,00 грн., 3% річних - 391,56 грн., пеню - 6 423,54 грн.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як зазначено в пункті 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Подана позивачем заява про уточнення позовних вимог розцінена судом як заява про збільшення розміру позовних вимог та прийнята до розгляду, а тому подальший розгляд справи здійснювався відповідно до вимог зазначених у даній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2015р. суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/23587/15. Розгляд справи призначено на 30.09.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2015р., відповідно до ст. 77 ГПУ України, розгляд справи було відкладено на 02.11.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015р., відповідно до ст.ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні було оголошено перерву до 09.11.2014р. та продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

Судове засідання, призначене на 09.11.2015р., не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Цюкало Ю.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2015р. призначено розгляд справи на 25.11.2015р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2013 року між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) укладено Договір №ДНП-2013-12/43 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування (надалі - Договір), відповідно до п.п. 1.1. якого позивач надає за плату відповідачеві право на організацію та експлуатацію 160 (ста шістдесяти) місць для платного паркування автотранспортних засобів, а також 17 (сімнадцяти) спеціальних місць для безкоштовного паркування автотранспортних засобів, які перевозять інвалідів, які розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський район, вул. Жолудєва, 6 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (далі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Відповідно до п.2.2.6. Договору відповідач зобов'язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки з позивачем за надані послуги.

Пунктом 3.1. Договору передбачено плату за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, яка становить 6,50 грн., в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 1,92 грн.; ПДВ - 0,38 грн.; збір за місця для паркування транспортних засобів - 4,20 грн.

Загальна сума щомісячних платежів відповідача на користь позивача по договору визначена в Графіку платежів (Додаток №1 до даного договору) (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору розрахунок між сторонами здійснюється щомісячно шляхом оплати стороною-2 у розмірі 100% місячної вартості послуг не пізніше 15-го (двадцять п'ятого) числа поточного місяця відповідно до графіку платежів(Додаток №2 до даного договору).

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що позивач зобов'язаний щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках Акт здачі наданих послуг, а відповідач зобов'язаний не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати Акт, протягом двох робочих днів підписати та повернути позивачеві один примірник Акту.

Згідно п. 3.5. Договору якщо у встановлений строк позивач не одержить підписаний Акт або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1. цього Договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від суми несплати.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем відповідно до умов Договору надавались відповідачеві послуги з надання в експлуатацію фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів у період з листопада 2014 року по червень 2015 року та серпень 2015 року, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Відповідач у встановлений Договором строк мотивованих відмов від підписання актів приймання-передачі наданих послуг позивачу не надавав, та кошти за надані йому послуги у період з листопада 2014 року по червень 2015 року та серпень 2015 року сплатив частково, що підтверджується банківськими виписками про рух грошових коштів по рахунку позивача та платіжним дорученням №206 від 13.07.2015р.

30.03.2015 року позивач звернувся до відповідача із листом №654, у якому просив здійснити погашення наявною суми заборгованості за Договором №ДНП-2013-12/43 від 30.12.2013 року у розмірі 115 440,00 грн.

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем умов Договору №ДНП-2013-12/43 від 30.12.2013 року щодо оплати наданих послуг з листопада 2014 року по червень 2015 року та серпень 2015 року, у останнього виникло зобов'язання оплатити 44 363,00 грн. основного боргу, 3% річних - 391, 56 грн., пеню - 6 423,54 грн.

У своєму письмовому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, ним з листопада 2014 року фактично використовувались 135 фіксованих місць для платного паркування транспортних засобів зі 160 передбачених договором, оскільки значна кількість власників транспортних засобів, не погодившись із переведенням їх на оплату парувального збору, перемістило свої автомобілі з автостоянки за місцем помешкання на стихійно організовані безоплатні паркувальні майданчики на прибудинкових територіях.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач послуги за період з листопада 2014 року по червень 2015 року та серпень 2015 року за Договором №ДНП-2013-12/43 від 30.12.2013 року надав, а відповідач частково такі послуги оплатив у зв'язку з чим заборгованість останнього складає 44 363,00 грн.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавав послуги у відповідних розмірах та складав акти здачі-прийняття послуг для підписання відповідачем, проте останній вказані акти не підписав, мотивованих відмов не надав та грошові кошти за отримані послуги у повному обсязі до звернення із позовом до суду не сплатив, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованість з оплати наданих послуг за Договором №ДНП-2013-12/43 про надання права на експлуатацію фіксованих місць від 30.12.2014 року за період з листопада 2014 року по червень 2015 року та серпень 2015 року у розмірі 44 363,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що ним з листопада 2014 року фактично використовувались 135 фіксованих місць для платного паркування транспортних засобів з 160 передбачених договором. У зв'язку з чим відповідач вказує, що звернувся до позивача з листом щодо зменшення кількості місць для платного паркування транспортних засобів на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, вул. Жолудєва, 6, оскільки значна кількість власників транспортних засобів, не погодившись із переведенням їх на оплату парувального збору, перемістило свої автомобілі з автостоянки за місцем помешкання на стихійно організовані безоплатні паркувальні майданчики на прибудинкових територіях.

З приводу наведених відповідачем заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Договору правочин вважається укладеним і набирає чинності 01.01.2014 року і діє до 31.12.2014 року. Зміни у договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою до цього договору, яка набирає чинності з моменту належного оформлення і підписання сторонам, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді.

31 грудня 2014 року сторонами укладено додаткову угоду до договору від 30.12.2013 №ДНП-2013-12/43, якою були внесені зміни у п. 6.1. Договору та продовжено строк дії останнього до 31.12.2015 року, а також внесено зміни до графіку платежів (додаток 2 до договору).

Тобто, відповідачем, незважаючи на наявність у нього 06.11.2014 року пропозицій щодо внесення змін до Договору, було 31.12.2014 року надано згоду на пролонгацію останнього на первісних умовах. Крім того, доказів звернення до позивача з такою пропозицією, як і самої пропозиції, відповідач не надав.

Отже, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи

Також, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем заявлено до стягнення 6 423,54 грн. пені та 391,56 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, з урахуванням умов Договору, фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість останнього, у зв'язку із чим з відповідача підлягає стягненню 6 423,54 грн. пені.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних, суд дійшов висновку про обґрунтованість останнього, у зв'язку із чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 391,56 грн. 3% річних

Нормами статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень ст. 530, 903, 906 Цивільного кодексу України, п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4., 4.2. Договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць №ДНП-2013-12/43від 30.12.2014 року в розмірі 44 363,00 грн. основного боргу за період з листопада 2014 року по червень 2015 року та серпень 2015 року, 6 423,54 грн. пені, 391, 56 грн. 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з СП "ПАРТНЕР" (03148, місто Київ, вулиця Жмеринська, 1-А; ідентифікаційний код 13684158) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, місто Київ, вулиця Леонтовича, 6; ідентифікаційний код 35210739) грошові кошти: 44 363,00 грн. (сорок чотири тисячі триста шістдесят три гривні) основного боргу, 6 423, 54 грн. (шість тисяч чотириста двадцять три гривні 54 копійки) пені, 391, 56 грн. (триста дев'яносто одна гривня 56 копійок) 3% річних, 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) судового збору. Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/23587/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 07.12.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало