ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" грудня 2015 р. Справа № 918/1346/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення в сумі 464 518,81 грн.

Представники

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 23 березня 2015 року);

Відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 11 вересня 2015 року);

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства про стягнення заборгованості за надані послуги постачання питної води в сумі 464 518,81 грн., з яких 446 688,00 грн. заборгованість за вересень 2015 року, 16 692,67 грн. пені, 1 138,14 грн. 3 % річних.

11 грудня 2015 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що заборгованість стягнення якої є предметом позовних виникла у зв'язку з зі скрутним матеріальним становищем відповідача, разом з тим після прийняття позовної заяви відповідачем сплачено основну суму боргу що підтверджується платіжним дорученням № 2658 від 07 грудня 2015 року.

Враховуючи визнання відповідачем заборгованості та добровільну сплату останньої, а також скрутне матеріальне становище відповідача останній просить суд зменшити нараховану суму штрафних санкцій на 50% та припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного

14 грудня 2015 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 25 846,71 грн. пені, 1 762,28 грн. 3 % річних, 8 933,76 грн. інфляційних втрат.

17 грудня 2015 року позивачем подано заяву, відповідно до змісту якої позивач просить суд подану заяву про зменшення позовних вимог розцінювати як заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, та заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині вимог про стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням заяви про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу та заяви про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану заяву про припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу, та просив суд у зв'язку зі скрутним матеріальним станом відповідача зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50 %.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до наступних висновків.

01 жовтня 2002 року між ДП НАЕК "Енергоатом" від імені якого діє ВП "Рівненська АЕС" (надалі - постачальник) та Кузнецовським міським комунальним підприємством укладено Договір № 1 на подачу питної води з водопроводу Рівненська АЕС (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору, Рівненська АЕС бере на себе зобов'язання забезпечити Абонента питною водою, яка відповідає чинному стандарту або дозволу Держстандарту України та Міністерства охорони здоров'я України на відхилення від стандарту, в розмірі встановленого ліміту в об'ємі 2880000 м. кубічних на рік, 240000 м. кубічних на місяць, 7890,4 м. кубічних на добу з максимальною подачею 420,0 м. кубічних на годину.

Відповідно до пункту 2 Договору, абонент бере на себе зобов'язання своєчасно оплачувати надані Споживачу послуги у водопостачанні, належно експлуатувати водопровідні мережі, пристрої та прилади на них, які перебувають у нього на балансі, відповідно до цього договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення, підприємство повинно оформитись на Рівненській АЕС як абонент у порядку, визначеному Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України. Без такого оформлення водокористування вважається самовільним.

Відповідно до пункту 4.1 Договору передбачено, що розрахунки за використану воду здійснюються шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Рівненської АЕС до 20-го числа місяця наступного за звітним.

Позивач надав відповідачу послуги з водопостачання у вересні 2015 року на суму 444 688,00 грн.

В порушення умов Договору відповідач за надані послуги з водопостачання не розрахувався.

У відповідності до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами статті 509 ЦК України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в частині 1 статті 193 ГК України зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відтак, станом на день подання позивачем позовної заяви до господарського суду за відповідачем перед позивачем рахувалась заборгованість за надані послуги з водопостачання згідно Договору у вересні 2015 року на суму 464 518,81 грн.

11 грудня 2015 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що заборгованість стягнення якої є предметом позовних виникла у зв'язку з зі скрутним матеріальним становищем відповідача, разом з тим після прийняття позовної заяви відповідачем сплачено основну суму боргу що підтверджується платіжним дорученням № 2658 від 07 грудня 2015 року.

Враховуючи визнання відповідачем заборгованості та добровільну сплату останньої, а також скрутне матеріальне становище відповідача останній просить суд зменшити нараховану суму штрафних санкцій на 50 % та припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу.

14 грудня 2015 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 25 846,71 грн. пені, 1 762,28 грн. 3 % річних, 8 933,76 грн. інфляційних втрат.

17 грудня 2015 року позивачем подано заяву, відповідно до змісту якої позивач просить суд подану заяву про зменшення позовних вимог розцінювати як заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, та заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині вимог про стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3 % річних.

Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 2659 від 07 грудня 2015 року відповідачем сплачену 446 688,00 грн. в рахунок оплати послуг водопостачання за вересень 2015 року.

Щодо поданих заяв про припинення провадження суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі за відсутності предмету спору.

Як роз'яснено в пункті 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем суми основного боргу, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 446 688,00 грн. суми основного боргу за надані послуги з водопостачання згідно Договору у вересні 2015 року слід припинити.

Відповідно до пункту 4 Договору (зміни до якого були внесені додатковою угодою №1 від 01.10.2012 року), за несвоєчасне виконання розрахунків за використану воду, відповідач зобов'язувався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що згідно з розрахунком наданим позивачем за період з 20.10.2015 року по 06.12.2015 року складає 25 846,71 грн.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, суд вважає його законним та обґрунтованим, проте щодо розміру нарахованої пені суд зазначає наступне.

В порядку пункту третього статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при прийнятті рішення має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені). Право зменшення розміру неустойки передбачено частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій є обґрунтованим, а відтак розмір пені нарахованої позивачем підлягає зменшенню на 50 %, тобто до 12 923,35 грн., при цьому суд врахував такі обставини.

У пункті 2.4 роз'яснення ВАСУ № 02-5/293 від 29.04.1994 р. "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань" зазначено, що зменшення розміру пені можливе виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Слід наголосити, що відповідачем станом на час винесення рішення повністю виконано зобов'язання по оплаті суми основної заборгованості, підприємство перебуває у тяжкому майновому стані.

На підтвердження вказаних обставин відповідач подав до суду копію звіту про фінансові результати за 9 місяців 2015 року.

Пеня та штраф є лише санкціями за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не повинен. При зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Крім стягнення пені та штрафу позивач нараховує та стягує, три проценти річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

Відповідач не ухиляється від повернення заборгованості позивачу, що підтверджується сплатою ним заборгованості.

Таким чином до стягнення підлягає пеня в сумі 12 923,35 грн.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення строків оплати, відповідно до статті 625 ЦК України, позивачем на суму боргу за період з 20.10.2015 року по 06.12.2015 року нараховано три відсотки річних в розмірі 1 762,28 грн. та 8 933,76 грн. інфляційних втрат. Розрахунок перевірено судом та визнано вірним.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 12 923,35 грн. пені, 1 762,28 грн. 3 % річних та 8 933,76 грн. інфляційних втрат є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

17 грудня 2015 року позивачем подано до суду заяву про повернення судового збору у зв'язку з припиненням провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу що складає 446 688,00 грн.

Суд зазначає, що позовні вимоги в сумі становили 483 230,75 грн. (446 688,00 грн. оснований борг + 25 846,71 грн. пеня + 1 762,28 грн. 3% річних + 8 933,76 грн. інфляційних втрат), таким чином сума судового збору складає 7 248,46 грн. (позивачем сплачено 6 967,78 грн.).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду зокрема в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу що складає 446 688,00 грн. на підставі підпункту 1-1 статті 80 ГПК України судовий збір в сумі 6 700,32 грн. підлягає поверненню позивачу в порядку статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Решта судового збору в сумі 548,14 грн. в порядку статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Разом з тим, судом з'ясовано, що позивач звертаючись до суду з позовом та збільшуючи позовні вимоги недоплатив 280,68 грн. судового збору.

Відповідно до пункту 2.8. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, у разі коли позивач на підставі частини четвертої статті 22 ГПК до прийняття рішення зі справи збільшив розмір позовних вимог чи до початку розгляду справи по суті змінив предмет або підставу позову, в зв'язку з чим зросла ціна позову, він відповідно до абзацу другого частини другої статті 6 Закону повинен сплатити недоплачену в зв'язку з цим суму судового збору до звернення з відповідною заявою до господарського суду. Якщо до останньої не додано доказів такої доплати, заява повертається без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, що згідно з частиною третьою згаданої статті ГПК не перешкоджає позивачеві повторно звернутися до господарського суду з відповідною заявою після доплати ним необхідної суми судового збору; у цьому випадку до відповідного звернення суд здійснює розгляд раніше заявленої позовної вимоги (позовних вимог), якщо позивач не відмовився від неї. З урахуванням конкретних обставин справи суд може розглянути й змінені вимоги позивача без доплати останнім суми судового збору з подальшим розподілом останнього між сторонами за правилами статті 49 ГПК.

Враховуючи викладене, недоплачений позивачем судовий збір в сумі 280,68 грн. підлягає до стягнення з відповідача в дохід бюджету в порядку статті 49 ГПК України.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, майдан Незалежності 2, ) на користь Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, ) 12 923 (дванадцять тисяч дев'ятсот двадцять три) грн. 35 коп. пені, 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 28 коп. 3 % річних та 8 933 (вісім тисяч дев'ятсот тридцять три) грн. 76 коп. інфляційних втрат та 267 (двісті шістдесят сім) грн. 46 коп. судового збору.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 12 923,35 грн. позивачу відмовити.

4. В частині позовних вимог про стягнення 446 688,00 грн. провадження у справі припинити.

5. Ухвалою суду повернути в порядку статті 7 Закону України "Про судовий збір" Відокремленому підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, ) 6 700,32 грн. судового збору.

6. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, м.Кузнецовськ, майдан Незалежності 2, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 280,68 грн.

7. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21 грудня 2015 року

Суддя Качур А.М.