ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015р. Справа№ 914/3595/15

Господарський суд Львівської області в складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав», м.Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів, м.Винники

про стягнення 18 586,09 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Михайлів М.М. - представник (довіреність б/н від 19.11.2015р.);

від відповідача ОСОБА_4 - представник (довіреність №1408 від 26.10.2015р.).

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 18 586,09 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 26.10.2015р. Ухвалою суду від 26.10.2015р. розгляд справи відкладено на 18.11.2015р. В судовому засіданні 18.11.2015р. оголошено перерву до 08.12.2015р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 проти позову заперечує, в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю з підстав викладених в поданому відзиві.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд,-

встановив:

01.09.2012р. між Приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» (надалі - УЛАСП) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - користувач) укладено договір №КБР-52/09/12.

Розділом 2 вказаного договору сторони передбачили предмет договору, фінансові умови та порядок розрахунків.

Зокрема відповідно до п.2.1. договору користувач здійснює використання в комерційній

діяльності музичних творів (надалі - товари), а УЛАСП надає користувачу, на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключне право) на таке використання, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для використання творів, а також здійснює збір винагороди (роялті). Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП, відповідно до даного договору та закону.

Згідно із п.2.3. договору користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялі), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж, після чого надати УЛАСП акт про виплату роялті згідно із п.2.5. договору.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що користувач зобов'язується не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним кварталом, надавати УЛАСП звіт про використані твори за формою наведеною у додатку №3 до даного договору, якщо інше не встановлено в додатках до цього договору.

Відповідно до п.3.3. договору користувач зобов'язується протягом 5 днів письмово повідомити УЛАСП про припинення використання творів в закладах користувача, зазначених у відповідних додатках до цього договору. В разі несвоєчасного повідомлення про настання таких обставин користувач зобов'язується сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках, у повному обсязі і за весь період.

Згідно із п.5.2. договору у випадку, якщо жодна сторона не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п.5.1. дати припинення дії договору, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах. Таке повідомлення має бути надіслано засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних у цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа.

Додатком №2 до договору сторони узгодили, що розмір щомісячної винагороди нараховується відповідно до закону, але в будь-якому випадку має складати не менше 430,00 грн. за кожен заклад користувача зазначений у відповідних додатках до договору.

Відповідно до п.1.2. додатку №2 до договору загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності договору становить 430,00 грн. Зазначена сума щомісячно перераховується користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов договору.

Пунктом 2 додатку №2 до договору передбачено, що сторонами погоджено, що виплата винагороди проводиться з урахуванням офіційного річного рівня інфляції (тобто загальна сума платежу на кожен наступний рік збільшується шляхом множення на офіційний індекс інфляції попереднього року і т.д.).

Як стверджує позивач, відповідач не виконував умови договору щодо виплати винагороди за використання в комерційній діяльності музичних творів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 16 700,42 грн. з урахуванням інфляційних втрат.

Крім того позивачем на підставі ч.2 ст.625 ЦК України нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 355,30 грн.

Відповідно до п. 2.6. договору у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання по договору, УЛАСП має право нарахувати пеню у ромірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення.

Пунктом 2.9. договору передбачено, що у разі невиконання умов договору користувачем, УЛАСП залишає за собою право звернутися до суду з позовом про примусове стягнення роялті, пені, надання звітів, іншої документації, зазначеної в даному договорі.

Отже, керуючись п.2.6. та п.2.9. договору позивач нарахував відповідачу 1 530,37 грн.

Таким чином загальний розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 18 586,09 грн., з яких 16 700,42 грн. - сума основного боргу з

врахуванням інфляційних втрат, 355,30 грн. - 3% річних та 1 530,37 грн. - пеня.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. Зокрема Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зазначив, що в договорі №КБР-52/09/12 від 01.09.2012р. сторонами не досягнуто згоди щодо предмету договору. Вказана обставина на думку відповідача згідно із ч.8 ст.181 ГК України, є ознакою його неукладеності.

Враховуючи наведене відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи 01.09.2012р. між сторонами укладено договір №КБР-52/09/12, відповідно до умов якого відповідач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів, а позивач надає користувачу, на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключне право) на таке використання, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для використання творів, а також здійснює збір винагороди (роялті). Відповідач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) позивачу, відповідно до даного договору та закону.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач не погасив наявну у нього заборгованість. Докази сплати заборгованості в матеріалах справи відсутні.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 16 700,42 грн. - основного боргу з врахуванням інфляційних втрат та 355,30 грн. - 3% річних є обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.6. договору у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання по договору, УЛАСП має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 1 530,37 грн. - пені є обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо поданого відповідачем відзиву, суд зазначає наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зазначив, що в договорі №КБР-52/09/12 від 01.09.2012р. сторонами не досягнуто згоди щодо предмету договору, відтак на думку відповідача, договір є неукладеним.

Згідно розділу 1 договору «Преамбула», Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» є організацією, що має повноваження надавати дозвіл (невиключне право) на використання в комерційній діяльності музичних творів, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для їх використання, що використовуються, та здійснювати збір винагороди (роялті) за таке використання на підставі свідоцтва про реєстрацію в якості організації колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України за № 19/2011 від 24.01.2011р.

Відповідно до п.2.1. договору користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів (надалі - товари), а УЛАСП надає користувачу, на умовах, визначених цим договором, дозвіл (невиключне право) на таке використання, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для використання творів, а також здійснює збір винагороди (роялті). Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП, відповідно до даного договору та закону.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» гарантує самостійно вести всі переговори з третіми особами та врегульовувати з ними їхні претензії до Користувача з приводу використання творів і виплатою винагороди, згідно із Законом та цим договором, за умови належного виконання користувачем умов цього договору.

З вищенаведеного вбачається, що згідно предмету договору відповідач отримав від позивача дозвіл (невиключне право) на використання у комерційній діяльності музичних творів, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для їх використання без визначення їх переліку, і з гарантією позивача самостійно вести всі переговори з третіми особами та

врегульовувати з ними їхні претензії до відповідача з приводу використання цих творів і виплатою винагороди, за умови належного виконання відповідачем умов договору.

У пункті 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

В матеріалах справи містяться докази здійснення відповідачем оплат згідно договору №КБР-52/09/12від 01.09.2012р., які не спростовані відповідачем. Відтак, дана обставина свідчить про те, що відповідачем вчинялися дії спрямовані на виконання укладеного між сторонами договору, отже підстав вважати даний договір неукладеним немає.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №3654 від 22.09.2015р. на суму 1 218,00 грн., який відповідно до норм ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» (02002, м.Київ, вул.Микільсько-Слобідська, 2б, оф.287, ) 16 700,42 грн. - основного боргу з врахуванням інфляційних втрат, 355,30 грн. - 3% річних, 1 530,37 грн. - пені та 1 218,00 грн. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 14.12.2015р.

Суддя Петрашко М.М.