ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2015 р.Справа № 924/1212/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства "Міськтепловоденергія", м. Кам'янець-Подільський Хмельницької області

про стягнення 2525641,46 грн. пені, 1227262,66 грн. 3% річних, 4844990,6 грн. інфляційних втрат

Головуючий суддя Смаровоз М.В.

Суддя Гладюк Ю.В.

Суддя Олійник Ю.П.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 18.04.2015р.;

відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 30.12.2014р.

У судовому засіданні 07.12.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 2525641,46 грн. пені, 1227262,66 грн. 3% річних, 4844990,6 грн. інфляційних втрат (станом на 31.05.2015р.) на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р.

В обгрунтування позовної заяви позивач відзначив, зокрема, що 28.12.2012р. між ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України та КП „Міськтепловоденергія був укладений договір №13/3173-ТЕ-34 купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого продавець зобовязувався передати покупцеві природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а покупець зобовязаний прийняти і оплатити природний газ в обсязі, на умовах цього договору. На виконання умов договору позивач поставив протягом січня-травня 2013 року, серпня-грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 34792876,26 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% оплати вартості обсягів газу в термін до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, але відповідач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу газу виконав з простроченням строків передбачених умовами договору. Як зазначив позивач, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, тому відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу, ч. 2 ст. 625 ЦК України він зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі 2525641,46 грн., 3% річних у розмірі 1227262,66 грн., інфляційні втрати у розмірі 4844990,60 грн., що загалом становить 8597894,72 грн.

Крім того, позивачем відзначено, що договором про організацію взаєморозрахунків встановлено, що даний договір є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування. З розрахунку заборгованості щодо нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних вбачається нарахування, яке здійснюється з 16.01.2014р. Тобто, нарахування таких санкцій здійснювалося до моменту підписання договору про організацію взаєморозрахунків та відповідного розрахунку на підставі такого договору (11.02.2014р. дата підписання договору про організацію взаєморозрахунків, 01.04.2014р. - фактичний розрахунок за договором про організацію взаєморозрахунків). Оскільки договором про організацію взаєморозрахунків не передбачено, що його умови можуть застосовуватися до відносин, які виникли до його укладання, відповідно, його дія не може розповсюджуватися на договірні зобов'язання, які мали місце до його підписання. Отже, інфляційні нарахування та 3% річних, які здійснювалися позивачем, нараховувалися не тільки на суму, яка передбачена на погашення різниці в тарифах, а і на суму, яка не підпадала під договір про організацію взаєморозрахунків, а тому нараховані суми, які є предметом спору, є обґрунтованими і такими, що здійснені відповідно до норм чинного законодавства України та умов договору купівлі-продажу газу. Крім того, посилаючись на зміст постанови Вищого господарського суду України у справі № 917/2520/14 від 19.05.2015р., позивач зазначив, що договором про організацію взаєморозрахунків було передбачено тільки погашення основної заборгованості, не включаючи суму нарахованих позивачем пені, відсотків річних та інфляційних нарахувань. Також позивач вказує на те, що такий договір не звільняє відповідача від зобов'язання щодо сплати санкцій.

Позивачем також відзначено, що відповідно до п.6.1 договору купівлі-продажу газу розрахунок за поставлений природний газ не прив'язаний до акту приймання-передачі газу, а до місяця поставки газу. Позивач стверджує, що списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів процедури реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою, передбаченою положеннями ч.13 ст.18 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу. Також вказано, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України інфляційні витрати на суму боргу та 3% річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує, вважаючи його необґрунтованим, та відзначає, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. позивач поставив відповідачеві протягом січня-травня 2013 року та серпня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 34792876,26 грн. Посилаючись на умови договорів про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р., № 392/30 від 25.09.2014р., укладених між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (першою стороною), Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації (другою стороною), комунальним підприємством Міськтепловоденергія (третьою стороною) та Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (останньою стороною), відповідачем відзначено, що платіжним дорученням № 6 від 20.03.2014р. КП „Міськтепловоденергія здійснило оплату заборгованості за природний газ в сумі 1979325,59 грн., платіжним дорученням № 15 від 29.09.2014р. КП „Міськтепловоденергія здійснило оплату заборгованості за природний газ в сумі 28392918,76 грн. Відповідно до підпунктів 2, 3, 9 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, пунктом 14 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору. Договори набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості у сумі 30372244,35 грн., договори не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог. Таким чином, виходячи з положень порядку та умов надання у 2014 році субвенцій, договорів про організацію взаєморозрахунків, та норм законодавства, зокрема, ст.ст. 627-629 ЦК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки договорами про організацію взаєморозрахунків передбачалося не лише надання державою коштів на погашення вказаної заборгованості, але й змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2012р., вважає відповідач. Крім того, враховуючи п.п. 3.3, 3.4 договору купівлі-продажу природного газу, КП „Міськтепловодоенергія в лютому, березні та квітні 2013 року направлено на адресу ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України акти прийому-передачі природного газу з урахуванням фактичних обсягів використаного газу, його фактичної ціни та вартості. В подальшому повторно листами № 137 від 07.03.2013р., № 445 від 7.03.2013р., № 983 від 14.05.2013р. направлено позивачу акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий та березень 2013 року. Однак, позивач дані акти не підписав, що змусило КП „Міськтепловодоенергія звернутись в господарський суд міста Києва з позовом про зобов'язання ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України виконати умови договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. в частині підписання актів прийому-передачі природного газу за січень-березень 2013 року, які складені КП „Міськтепловоденергія. Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2013р. у справі № 910/10574/13 припинено провадження через добровільне виконання ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України умов договору від 28.12.2012р. та підписання актів приймання-передачі природного газу, які були складені КП „Міськтепловоденергія. На думку відповідача, з вказаного вбачається, що виключно з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі природного газу у відповідача виник обов'язок провести остаточні розрахунки.

Крім того, посилаючись на те, що 06.06.2015р. набрав чинності Закон України від 14.05.2015р. „Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України, враховуючи положення ч.13 ст.18 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу, відповідачем зазначено, що він повністю здійснив погашення заборгованості за спожитий до 01.01.2014р. природний газ за договором від 28.12.2012р. Відтак, відповідач вважає, що немає перешкод для припинення зобов'язань та списання нарахованих пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за несвоєчасні розрахунки за поставлений природний газ, як це передбачено законом.

Також відповідачем звернуто увагу на те, що змістом п. 4 ст. 2 Закону України „Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну „Укроборонпром та забезпечення їх стабільного розвитку, Законом України „Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію, який вже втратив чинність, 3% річних віднесено до „фінансових санкцій. Також наголошено на тому, що частина 13 статті 18 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу" закріплює умови як реструктуризації заборгованості за період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року, так і списання пені, штрафних та фінансових санкцій, нарахованих через несвоєчасні розрахунки за поставлений до 01.01.2014р. природний газ. Тому, як вказує відповідач, єдиною обов'язковою умовою для проведення списання та реструктуризації законодавством визначено виключно виконання боржником умов щодо погашення заборгованості за поставлений природний газ до 1 січня 2014р. Крім того, як вказує відповідач, Закон України „Про засади функціонування ринку природного газу" не передбачає отримання згоди НАК „Нафтогаз України на списання заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій. Таким чином, необхідність вжиття заходів зі списання суми заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій, є обов'язковою для НАК „Нафтогаз України, вважає відповідач.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у позові повністю.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

28.12.2012р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та комунальним підприємством "Міськтепловоденергія" (покупцем) укладеного договір купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 (з врахуванням змін та доповнень, внесених додатковими угодами № 1 від 21.10.2013р., № 2 від 31.12.2013р., № 3 від 15.10.2014р.), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році та у І півріччі 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору ( п.1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками.

Як передбачено п. 2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 32720 тис. куб.м, у тому числі по місяцях кварталів. Продавець передає покупцеві у січні-червні 2014р. газ, спожитий покупцем за цим договором у грудні 2013р. Фактичні обсяги, що передаються за цим договором у 2014 році, зазначаються щомісячно в актах приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідний запірний/відключаючій арматурі покупця.

Згідно з пп. 3.1.2. договору покупець до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Як передбачено п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаному уповноваженим представником та скріпленому печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 4.1. договору кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

Розділом 5 договору визначена ціна газу, де в п.п.5.1, 5.2, 5.5. вказано, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1000 куб.м природного газу становить 1091 грн., з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1309,20 грн. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 42837024 грн.

Розділом 6 договору визначений порядок та умови проведення розрахунків, де в п.п. 6.1, 6.5. вказано, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

Розділом 7 договору встановлена відповідальність сторін, де п.п. 7.1, 7.2, 7.4. договору вказано, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку-України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Продавець не відповідає за підтримання належного тиску на газорозподільних станціях.

Як передбачено п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до п. 10.3. договору усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4. цього договору.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. позивач поставив відповідачеві протягом січня-травня 2013 року та серпня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 34792876,26 грн. (в січні 2013 року на суму 7653537,37 грн., в лютому 2013 року на суму 5204265,06 грн., в березні 2013 року на суму 5638534,57 грн., в квітні 2013 року на суму 3111339,98 грн., в травні 2013 року на суму 141480,01 грн., в серпні 2013 року на суму 42800,37 грн., в вересні 2013 року на суму 703366,38 грн., в жовтні 2013 року на суму 2867274,98 грн., в листопаді 2013 року на суму 3895029,72 грн., в грудні 2013 року на суму 5535247,84 грн.), що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (першою стороною), Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації (другою стороною), комунальним підприємством Міськтепловоденергія (третьою стороною) та Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (останньою стороною) укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік) № 80/30 від 12.02.2014р., предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 (п. 1 договору).

Відповідно до п.2 договору сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору.

Згідно з п. 3 договору казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік, стороні першій у сумі 1979325,59 грн. на підставі рішення Мінфіну.

Як передбачено п. 4 договору, сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 1979325,59 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Відповідно до п. 5 договору сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 1979325,59 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Згідно з п. 6 договору сторона третя перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 1979325,59 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 №13/3173-ТЕ-34 за 2013 рік.

Як передбачено п. 7 договору, сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Пунктом 9 договору визначені зобов'язання сторін, де вказано, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються: 1) забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; 2) не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; 3) перерахувати кошти наступній стороні; 4) обмінюватися наявною інформацією для задоволення взаємних інтересів у процесі виконання договору; 5) забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з врахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, яким може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання сторонами платіжних документів територіальні органи Казначейства своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти в порядку, передбаченому договором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 12. договору). Згідно з п. 14. договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (першою стороною), Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації (другою стороною), комунальним підприємством Міськтепловоденергія (третьою стороною) та Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (останньою стороною) укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік) № 392/30 від 25.09.2014р., предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 (п. 1 договору).

Відповідно до п.2 договору сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору.

Згідно з п. 3 договору казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік, стороні першій у сумі 28392918,76 грн. на підставі рішення Мінфіну.

Як передбачено п. 4 договору, сторона перша перераховує на рахунок сторони другої кошти у сумі 28392918,76 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Відповідно до п. 5 договору сторона друга перераховує на рахунок сторони третьої кошти у сумі 28392918,76 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Згідно з п. 6 договору сторона третя перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 28392918,76 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 28.12.2012 №13/3173-ТЕ-34 за 2013 рік.

Як передбачено п. 7 договору, сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальниками імпортованого природного газу.

Пунктом 9 договору визначені зобов'язання сторін, де вказано, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються: 1) забезпечити подання до територіальних органів Казначейства належним чином оформлених договорів та платіжних документів згідно з Порядком та умовами надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування; 2) не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; 3) перерахувати кошти наступній стороні; 4) обмінюватися наявною інформацією для задоволення взаємних інтересів у процесі виконання договору; 5) забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору та з врахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, яким може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання сторонами платіжних документів територіальні органи Казначейства своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти в порядку, передбаченому договором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п. 12. договору). Згідно з п. 14. договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

Як вбачається з копій платіжних доручень № 787 від 25.09.2013р., № 71 від 20.11.2013р., № 32 від 20.12.2013р., № 1 від 24.01.2014р., № 2 від 13.02.2014р., № 5 від 20.03.2014р., № 6 від 20.03.2014р., № 8 від 15.04.2014р., № 10 від 16.07.2014р., № 15 від 29.09.2014р., КП "Міськтепловоденергія" перераховано на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 34792876,28 грн. за природний газ.

В матеріалах справи також наявні розрахунок заборгованості, копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 497836 від 10.04.2014р., копія статуту НАК „Нафтогаз України, копії судових рішень тощо.

Досліджуючи надані по справі докази та пояснення сторін, судом приймається до уваги таке.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зясовано судом, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. позивач поставив відповідачеві протягом січня-травня 2013 року та серпня-грудня 2013 року природний газ на загальну суму 34792876,26 грн. (в січні 2013 року на суму 7653537,37 грн., в лютому 2013 року на суму 5204265,06 грн., в березні 2013 року на суму 5638534,57 грн., в квітні 2013 року на суму 3111339,98 грн., в травні 2013 року на суму 141480,01 грн., в серпні 2013 року на суму 42800,37 грн., в вересні 2013 року на суму 703366,38 грн., в жовтні 2013 року на суму 2867274,98 грн., в листопаді 2013 року на суму 3895029,72 грн., в грудні 2013 року на суму 5535247,84 грн.), що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

При цьому, як вбачається з копій платіжних доручень № 787 від 25.09.2013р., № 71 від 20.11.2013р., № 32 від 20.12.2013р., № 1 від 24.01.2014р., № 2 від 13.02.2014р., № 5 від 20.03.2014р., № 6 від 20.03.2014р., № 8 від 15.04.2014р., № 10 від 16.07.2014р., № 15 від 29.09.2014р., КП "Міськтепловоденергія" перераховано на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 34792876,28 грн. за природний газ.

З приводу посилання відповідача на Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", яким доповнено ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" частиною 13, як на підставу для відмови у позові, судом відзначається таке.

Відповідно до ч.13 ст.18 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу (в редації, чинній станом на час подання позову) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обовязки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, суд погоджується з твердженням позивача про те, що списання пені та санкцій є одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою, тобто у відриві від змісту положень ч.13 ст.18 Закону. Іншого порядку списання пені та санкцій чинним законодавством не передбачено. Доказів укладення договору про реструктуризацію заборгованості суду не надано.

Отже, ч.13 ст.18 Закону України „Про засади функціонування ринку природного газу (в редації, чинній станом на час подання позову) не передбачала автоматичного припинення зобов`язань за пенею та санкціями.

Однак, судом встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Департаментом фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації, комунальним підприємством Міськтепловоденергія та Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України укладено договори про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р., № 392/30 від 25.09.2014р. Відповідно до п.6 вищеозначених договорів відповідач перераховує на рахунок позивача кошти для погашення заборгованості за спожитий природній газ за 2013 рік згідно з договором № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р.

Крім того, пунктом 9 вищеозначених договорів визначено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Таким чином, уклавши договори про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р., № 392/30 від 25.09.2014р., сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. Відтак, відсутні підстави для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України та п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р. (у вигляді нарахованих станом на 31.05.2015р. 2525641,46 грн. пені, 1227262,66 грн. 3% річних, 4844990,6 грн. інфляційних втрат).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.09.2014 року у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012. При цьому (як вбачається зі змісту судових рішень в означеній справі, що були предметом розгляду Верховного Суду України), як у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, так і в даній справі (№ 924/1212/15) нарахування пені, інфляційних втрат та річних передувало укладенню договору про організацію взаєморозрахунків, однак це не вплинуло на констатацію факту відсутності підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та річних з огляду на зміну порядку та строку проведення розрахунків за природний газ. Судом також враховано, що, виходячи зі змісту п.14 договорів про організацію взаєморозрахунків № 80/30 від 12.02.2014р., № 392/30 від 25.09.2014р., сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору № 13/3173-ТЕ-34 від 28.12.2012р.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає, що позов про стягнення 2525641,46 грн. пені, 1227262,66 грн. 3% річних, 4844990,6 грн. інфляційних втрат є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Тому у позові слід відмовити повністю з покладенням судових витрат по справі на позивача згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33, 43, 49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 14.12.2015р.

Головуючий суддя М.В. Смаровоз

Суддя Ю.В. Гладюк

Суддя Ю.П. Олійник