РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2015Справа №910/27938/15

За позовомКомунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"
До Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"
Простягнення 122 294,15 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Лялюк Л.В., представник за довіреністю № 155/1/11-3784 від 03.07.2015р.;
Від відповідача: : не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" 122 294,15 грн. заборгованості за договором про встановлення сервітуту.

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2015 № 910/27938/15, яку призначено до розгляду на 17.11.2015.

У судове засідання, призначене на 17.11.2015, відповідач уповноваженого представника не направив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, вимоги ухвали у справі № 910/27938/15 не виконав, відзиву на позовну заяву не надав, заявлені вимоги не оспорив. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги обмеженість процесуальних строків вирішення спору та відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

У ході розгляду спору по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити, вказуючи прострочення відповідача та відсутність будь-яких законних підстав за яких Приватне акціонерне товариство "Телесистеми України" може не виконувати свої зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" та Приватне акціонерне товариство "Телесистеми України" 31.12.2014 уклали договір про встановлення сервітуту № БМС-20000730, предметом якого було визначено обмежене право користування сервітуарієм (відповідач у справі) об'єктами розміщення, а саме: частиною дахів та/або технічних приміщень будівель комунальної власності по вул. Симиренка, 10 у м. Києві виключно для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв'язку, антенно-фідерних пристроїв та телекомунікаційного обладнання, у визначеному сторонами місці згідно зі схемами розміщення, що є додатками до договору.

У п. 1.4 договору сторони визначили, що об'єкти розміщення надаються лише для фактичного розміщення обладнання і договір не несе дозвільного характеру цільового використання сервітуарієм свого обладнання.

На виконання умов п. 2.2 щодо початку використання об'єктів розміщення сторони склали і підписали акт розміщення обладнання від 31.12.2014, що був оформлени й як додаток № 3 до договору.

Згідно з п. 3.1 договору сервітуарій зобов'язується вносити плату за використання об'єктів розміщення та інші платежі, визначені договором.

Загальний обсяг плати в місяць за договором становить 13 289,20 грн. (п. 3.2. договору).

Строк дії договору було встановлено у п. 9.1 до 31.12.2015 року.

Матеріалами справи підтверджується, що 31.12.2014 сторонами було підписано акт закінчення розміщення обладнання за договором про встановлення сервітуту.

За твердженнями позивача, відповідачем було допущено порушення грошових зобов'язань за договором, оскільки у 2015 році останній не вносив плату за користування об'єктами розміщення, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 122 294,15 грн.

Як вказується у позовній заяві, у вересні 2015 року позивач направив відповідачу претензію від 09.09.2015 про сплату 122 294,15 грн. боргу. До матеріалів справи доказів направлення та/або вручення відповідачу даної претензії приєднано не було.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Частиною 1 ст. 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Станом на час розгляду справи відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, не подав суду фактичних даних, якими підтверджується відсутність заявленої до стягнення заборгованості і належне та своєчасне виконання грошових зобов'язань за договором за спірний період або ж будь-яких інших доказів на спростування обставин, покладених позивачем в основу позову, а тому, враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 122 294,15 грн. заборгованості за договором від 31.12.2014 визнаються доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-38 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, бульв. Русанівський, 7, ідентифікаційний код 22599262) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 51-а, ідентифікаційний код 03366500) 122 294 (сто двадцять дві тисячі двісті дев'яносто чотири) грн. 15 коп. заборгованості та 1 834 (одну тисячу вісімсот тридцять чотири) грн. судового збору. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 26.11.2015 р.