КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/20805/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Баранця О.М.

Від позивача - Мікульський К.В. ( довір. №2599 від 01.07.15);

Від відповідача - Поклад Г.О. (довір. №396 від 01.10.15);

Від третьої особи - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.15р.

у справі № 910/20805/15 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

за участю третьої особи без самостійних имог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Калина"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2015р. у справі №910/20805/15 відмовлено в задоволенні позову .

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який у відповідності до приписів ч.1 ст.16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, не вбачається жодних обмежень повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" на підписання від імені суб'єкта господарювання правочинів, в тому числі, договорів поруки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що судом при розгляді справи не з'ясовувалось питання терміну або строку, в який загальні збори учасників позивача, як вищий і єдиний орган товариства, який уповноважує представників на вчинення правочинів від імені товариства дізналися про наявність спірного договору, а отже не дослідження даної обставини призвело до невірного висновку про початок перебігу строку позовної давності з дати підписання спірного договору особою, що не мала повноважень укладати договори від імені товариства позивача - з 16.02.2012р., в той час коли перебіг строку позовної давності почався з 24.07.2015р. (з дати надсилання позовної заяви ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТОВ ВП «Центр», отже строк позовної давності позивачем пропущений не був.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2015р. розгляд апеляційної скарги призначено на 08.12.2015р.

08.12.2015р. в судове засідання не з'явився представник третьої особи.

Враховуючи те, що третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (банк) та Публічним акціонерним товариством "Калина" (позичальник) було укладено кредитний договір №6748-20/12-1, у відповідності до п.1.1 якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти й інші платежі.

У п.1.1.5 договору №6748-20/12-1 від 16.02.2012р. відповідачем та третьою особою погоджено, що процентна ставка за кредитом становить 25% річних.

Сума кредиту складає 495 000 грн. (п.1.1.1 договору №6748-20/12-1 від 16.02.2012р.).

Договір набуває сили з моменту підписання його повноважними представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання контрагентами своїх зобов'язань.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 Цивільного кодексу України).

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Як свідчать матеріали справи, 16.02.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь", як кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр", як поручителем укладено договір №6752-20/12-5 поруки, у відповідності до умов п.2.1 якого поручитель зобов'язується солідарно та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між кредитором та боржником.

Вказаний правочин підписано заступником голови правління Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" Лєбєдєвою Н.В. та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" ОСОБА_5, посадовий стан якого підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованим станом на дату укладення договору.

У п.1.3 договору №6752-20/12-5 від 16.02.2012р. передбачено, що боржником є Приватне підприємство "Калина".

У п.4.1 договору поруки №6752-20/12-5 від 16.02.2012р. зазначено, що правочин вступає в силу з моменту його підписання.

Дія договору припиняється: з моменту погашення в повному обсязі боржником/поручителем зобов'язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом 36 місяців з дати настання строку повернення кредиту, не пред'явив вимоги до поручителя (п.п.4.1, 4.2 договору №6752-20/12-5 від 16.02.2012р.).

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Обґрунтовуючи поданий позов, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" посилалось на те, що договір №6752-20/12-5 від 16.02.2012р. укладено посадовою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" без відповідного обсягу повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 1 ст.92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч.3 ст.92 вказаного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ст.97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У ст.58 Закону України "Про господарські товариства", ст.145 Цивільного кодексу України зазначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Статтями 41 та 59 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що до компетенції загальних зборів належить: визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу; обрання і відкликання членів наглядової ради; утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, визначення порядку покриття збитків; створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства; затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства; вирішення питання про придбання акціонерним товариством акцій, що випускаються ним; визначення умов оплати праці посадових осіб акціонерного товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв; затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства; прийняття рішення про припинення діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу; прийняття рішення про обрання уповноваженої особи акціонерів для представлення інтересів акціонерів у випадках, передбачених законом; встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів; вирішення питання про придбання товариством частки учасника;виключення учасника з товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів. Статутом товариства до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені й інші питання.

За змістом положень ч.1 ст.62 Закону України "Про господарські товариства", ч.2 ст.145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Підпунктом 3 п.13.10 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" (в редакції, чинній на момент укладання оспорюваного правочину) передбачено, що до компетенції загальних зборів товариства належить, в тому числі, попереднє погодження та наступне схвалення договорів (угод), укладених на суму, що перевищує 100000 грн.

У п.13.11 статуту позивача зазначено, що виконавчим органом товариства є директор, який здійснює керівництво його поточною діяльністю та обирається з числа учасників або наймається за трудовою угодою (контрактом) за рішенням загальних зборів учасників.

Пунктом 13.14 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" визначено, що директор не має права вчиняти від імені товариства правочини без надання йому відповідних повноважень зборами учасників.

Тобто, з наведеного вбачається, що статутними документами заявника передбачено певні обмеження представництва директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" інтересів суб'єкта господарювання у відносинах з особами.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого станом на дату укладення спірного договору, вбачається, що посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" займав ОСОБА_5.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що загальними зборами позивача рішення про надання ОСОБА_6 повноважень на укладання з Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" договору поруки, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" поручалось би за належне виконання Публічним акціонерним товариством "Калина" своїх обов'язків за кредитним договором №6748-20/12-1 від 16.02.2012р. не надавалось, до уваги судовою колегією не приймаються з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту протоколу №1461 від 09.12.2011р., загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" надано повноваження директору товариства ОСОБА_5 на укладання від імені суб'єкта господарювання договору майнової поруки - застави майна згідно додатку №1 до протоколу. У додатку №1 до вказаного протоколу визначено, що вищим органом управління заявника прийнято рішення про передачу в заставу Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь" рапсу на загальну суму 1 090 600грн. В матеріалах справи наявний договір застави №6749-20/12-р від 16.02.2012р., укладений між позивачем та відповідачем, у відповідності до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" було передано в заставу банку рапс вартістю 1090 600 грн.

З огляду на зміст протоколу №1461 від 09.12.2011р. загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр", відсутні підстави вважати, що саме наведеним протоколом було оформлене рішення вищого органу управління позивача про надання директору ОСОБА_5 повноважень на укладання спірного правочину.

Інші належні докази прийняття загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" рішення про надання директору товариства повноважень на укладання договору поруки з Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь", у відповідності до умов якого позивач би поручався на належне виконання Публічним акціонерним товариством "Калина" своїх обов'язків за кредитним договором №6748-20/12-1 від 16.02.2012р., матеріали справи не містять.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що укладання договору з перевищенням повноважень органом управління суб'єкта господарювання не є беззаперечною підставою для визнання такого правочину недійсним, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст.92 Цивільного кодексу України передбачено, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У п.3.3 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, припис абзацу першого ч.3 ст.92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Однак, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Отже, саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" повинно представити суду належні та допустимі докази того, що при укладанні договору поруки №6752-20/12-5 від 16.02.2012р. Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" було обізнано про обмеження повноважень директора позивача.

З наявного в матеріалах справи витягу (сформованого станом на момент укладання спірного правочину) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який у відповідності до приписів ч.1 ст.16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, не вбачається жодних обмежень повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" на підписання від імені суб'єкта господарювання правочинів, в тому числі, договорів поруки.

В процесі розгляду справи місцевим господарським судом, Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" заявлено про застосування строків позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що строк позовної давності не сплив, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" дізналось про укладання договору №6752-20/12-5 від 16.02.2012р. лише після звернення банку до нього з вимогами про виконання забезпеченого зобов'язання.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Позивач був обізнаним про укладання договору №6752-20/12-5 від 16.02.2012р., а саме підписання його ОСОБА_5 з моменту вчинення вказаного правочину.

При цьому, у даному випадку суд зауважує, що у відповідності до приписів ст.92 Цивільного кодексу України дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що для юридичної особи, як сторони правочину (договору), днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 19.08.2014р. про справі №3-59гс14, висновки щодо застосування норм права, наведені в якій є обов'язковими для господарського суду у відповідності до ст.11128 Господарського процесуального кодексу України.

Наведеним вище спростовуються твердження позивача про те, що перебіг строку позовної давності у даному випадку слід відраховувати з моменту, коли саме загальні забори позивача дізнались про укладання директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" договору поруки з перевищенням повноважень, а отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності за вимогами про визнання договору №6752-20/12-5 від 16.02.2012р. недійсним почав свій перебіг 17.02.2012р., а отже, закінчився 17.02.2015р

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2015р. у справі №910/20805/15 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20805/15.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

О.М. Баранець