ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 920/3/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Грейц К.В., Бакуліної С.В., Поляк О.І. (доповідач),
розглянувши у відкритому судовому засіданні
матеріали касаційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015
у справі № 920/3/15 Господарського суду Сумської області
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "Конотопський арматурний завод"
простягнення 1 565 253,08 грн.,

за участю представників:

від позивача: Онищенко І.П. дов. від 12.08.15 № 85/16;

від позивача: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.03.2015 (суддя - Левченко П.І.) у справі № 920/3/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 (головуючий суддя - Слободін М.М., судді: Гончар Т.В., Гребенюк Н.В.), позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Конотопський арматурний завод" на користь ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 612 097,22 грн., суму 3 % річних у розмірі 44 991,42 грн., суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції у розмірі 120 818,56 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 та рішення Господарського суду Сумської області від 05.03.2015 у справі № 920/3/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 612 097,33 грн. основного боргу, 110 365,87 грн. інфляційних втрат та 64882,68 грн. 3% річних та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в зазначеній частині, а в іншій частині задоволених позовних вимог рішення та постанову - залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 8, 237 - 241, 264 Цивільного кодексу України, ст. 62 Господарського кодексу України, ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.п. 5.11, 5.14, 5.23 ДСТУ Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації 4163-2003, затверджені наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 N 55, п. 3 Наказу Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України від 10.11.1998 N 148/234/383 "Про інвентаризацію заборгованості за станом на 1 листопада 1998 року", ст.ст. 4-7, 22, 34, 38, 43, 65, 99 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

У призначене судове засідання з'явився представники позивача. Відповідач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористалися.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, ухвалою господарського суду Сумської від 24.09.2007 у справі № 9/448-04 затверджено мирову угоду від 19.09.2007, укладену між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та ВАТ "Конотопський арматурний завод".

Відповідно до п. 2 зазначеної мирової угоди, сторони визнають та підтверджують, що станом на момент укладення даної мирової угоди сума, належна до сплати ВАТ "Конотопський арматурний завод" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", становить 2 825 064,49 грн.

Згідно з п. 4 мирової угоди ВАТ "Конотопський арматурний завод" зобов'язується погасити, вказану у пункті 2 цієї мирової угоди суму боргу у повному обсязі, шляхом перерахування коштів щомісячно (до кожного першого числа місяця) рівними платежами по 47 084,41 грн. починаючи з січня 2008 року по листопад 2012 року та платежем у сумі 47 084,30 грн. у грудні 2012 року.

У зв'язку з неналежним та неповним виконанням умов вищевказаної мирової угоди, 22.12.2014 ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до ПАТ "Конотопський арматурний завод" про стягнення з останнього основного боргу в сумі 1 224 194,55 грн., інфляційних втрат в сумі 231 184,43 грн. та 3 % річних в сумі 109 874,10 грн.

02.02.2015 відповідачем подано до суду першої інстанції заяву № 58/90 від 02.02.2015 про застосування позовної давності у зв'язку з тим, що строк позовної давності зі стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 1 224 194,55 грн. сплинув 19.08.2014.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 612 097,22 грн., суму 3 % річних у розмірі 44 991,42 грн., суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляції у розмірі 120 818,56 грн. і відмовляючи в решті позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що заборгованість, яка виникла за невиконання умов мирової угоди, може бути стягнена шляхом позовного провадження. При цьому, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, річних та інфляційних за період, починаючи з платежу за листопад 2010 року по листопад 2011 року включно (у зв'язку з нездійсненням відповідачем 13 щомісячних платежів по 47 084,41 грн.) має бути відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Наявні у справі акти звіряння розрахунків від 26.11.2012 та від 19.11.2013 підписані особами, яких неможливо ідентифікувати, оскільки відсутня їх посада і прізвище, відповідно, неможливо встановити повноваження цих осіб на підписання зазначених актів, тобто складання актів звіряння розрахунків від 26.11.2012 та від 19.11.2013 не є тією дії, що свідчить про визнання ПАТ "Конотопський арматурний завод" свого боргу, а відтак не є підставою для переривання перебігу позовної давності. Крім того, переривання перебігу позовної давності для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення щомісячних платежів за листопад 2010 року - листопад 2011 року також не відбулося у зв'язку з діями відповідача щодо виконання свого обов'язку за мировою угодою з перерахування щомісячного платежу за лютий 2010 року (фактично це був платіж за вересень 2010 року) в розмірі 47 081,41 грн. - 19.04.2011, а також з перерахування щомісячного платежу за жовтень 2010 року в розмірі 47087,41 грн. - 19.08.2011, оскільки ці дії свідчать лише про визнання відповідачем свого боргу зі сплати двох щомісячних платежів, а саме: за платежем за вересень 2010 року та за платежем за жовтень 2010 року.

Колегія суддів вважає висновки господарських судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми заборгованості, річних та інфляційних за період, починаючи з платежу за листопад 2010 року по листопад 2011 року включно, у зв'язку зі спливом позовної давності передчасними виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як уже зазначалось, досліджуючи подані позивачем акти звіряння розрахунків від 26.11.2012 та від 19.11.2013, господарські суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що складання вказаних актів не є тією дії, що свідчить про визнання ПАТ "Конотопський арматурний завод" свого боргу, а відтак не є підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки акти звіряння розрахунків від 26.11.2012 та від 19.11.2013 підписані особами, яких неможливо ідентифікувати (відсутня їх посада і прізвище), відповідно, неможливо встановити повноваження цих осіб на підписання зазначених актів.

Відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки. При цьому, матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату печатки відповідачем, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі останнього.

Згідно з п. 5.26 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів", затверджені наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 N 55, відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації.

Господарськими судами не було враховано та не надано належної правової оцінки тому, що в актах звіряння розрахунків від 26.11.2012 та від 19.11.2013 підписи осіб від позивача і відповідача скріплено печатками відповідних юридичних осіб, а саме: ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Конотопський арматурний завод". Звіряння розрахунків у такий самий спосіб відбувалось двічі, з проміжком часу майже в рік. При цьому, вказані акти було підписано та засвідчено печатками юридичних осіб як у 2012 році, так і у 2013 році.

Отже, викладене свідчить, що господарськими судами попередніх інстанцій не було надано належної правової оцінки тій обставині, що підписи осіб позивача та відповідача на вказаних актах завірені печатками їх підприємств, а відтак висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми заборгованості, річних та інфляційних за період, починаючи з платежу за листопад 2010 року по листопад 2011 року включно, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, є передчасними, зробленими з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Оскільки в силу ст. ст. 111-5, 111-7 ГПК України у суду касаційної інстанції відсутні повноваження самостійно встановлювати обставини справи, так само як і оцінювати докази, колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування судових рішень у даній справі з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції відповідно до ст. 111-9 ГПК України.

При цьому, під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати вищевикладені обставини, які стали підставою для скасування судових актів та передачі справи на новий розгляд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з дійсного характеру правовідносин сторін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційна скарга Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" підлягає частковому задоволенню, а постанова Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 та рішення Господарського суду Сумської області від 05.03.2015 у справі № 920/3/15 - скасуванню в частині відмови в позові з передачею справи в цій частині на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.06.2015 та рішення Господарського суду Сумської області від 05.03.2015 у справі № 920/3/15 скасувати в частині відмови в позові і в цій частині справу направити на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

В іншій частині рішення та постанову залишити без змін.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

О.І. Поляк