РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2015Справа №910/25310/15

За позовом: Комунального підприємства "Київпастранс"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мет Фокс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служби утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення грошових коштів в розмірі 44 036,00 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача Сидорова І.М. (представник за довіреністю);

від відповідача не з'явились;

від третьої особи не з'явились.

В судовому засіданні 01 грудня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство "Київпастранс", 23 вересня 2015 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н б/д до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Мет Фокс" про стягнення грошових коштів в розмірі 44 036,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як покупець, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором поставки № 30 від 07.08.2013 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив в повному обсязі позивачу, як постачальнику, суму поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою суду від 25.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/25310/15, призначено розгляд справи на 20.10.2015 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Службу утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури Комунального підприємства "Київпастранс".

Через відділ діловодства суду 20.10.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 06-1/1166 від 20.10.2015 року, яке долучено судом до матеріалів справи.

Представники сторін у судове засідання 20.10.2015 року не з'явилися, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 20.10.2015 року розгляд справи відкладено на 17.11.2015 року.

Через відділ діловодства суду 12.11.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.11.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, а також заявив клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися.

Ухвалою суду від 17.11.2015 року, у зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання, розгляд справи відкладено та продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, до 01.12.2015 року.

В судове засідання 01.12.2015 року представник позивача з'явився, дав пояснення по суті спору, подав копію акту звірки взаєморозрахунків на суму 25 000,00 грн. та підтримав розмір позовних вимог. Представник відповідача та третьої особи у судове засідання 01.12.2015 року не з'явилися, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, правами передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2013 року між позивачем (надалі - Постачальник) та відповідачем (далі - Покупець) (разом - сторони) було укладено договір № 30 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.3 якого у порядку і на умовах, визначених у договорі, Продавець продає, а Покупець купує матеріали надалі - «Товар» та оплачує його. Ціна поставки складає за сталь 30 мм. - 40 760,20 грн., сталь 20 мм. - 10 292,00 грн., сталь 28 мм. - 7 138,00 грн., сталь 40 мм. - 44 459,78 грн. Ціна може бути переглянута за згодою сторін.

Умовами розділу 2 Договору встановлено, що загальна вартість «Товару» за договором становить без ПДВ 102 649,98 грн., де ПДВ - 20 529, 99 грн.. Загальна сума - 123 179.97 грн.. Форма розрахунків за «Товар» безготівкова. Оплата за поставлений «Товар» проводиться Покупцем в безготівковій формі за цінами, що діють на момент поставки товару, на розрахунковий рахунок Продавця в національній валюті. Покупець здійснює Продавцю оплату «Товару» у розмірі 50% від суми договору протягом 5 календарних днів. Остаточний розрахунок за «Товар» проводиться протягом 10 календарних днів за фактом повної поставки «Товару» Продавцем відповідно підписаної накладної на відвантаження товару.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору постачальник в серпні 2013 року поставив, а покупець прийняв товар відповідно до видаткової накладної № 231 від 12.08.2013 року на загальну суму - 92 036,00 грн., однак покупець за товар розрахувався частково, а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за Договором в розмірі 44 036,00 грн.

Представником позивача 12.11.2015 року були подані додаткові документи, в яких позивач долучив платіжні доручення, що підтверджують сплату відповідачем заборгованості за отриманий товар в загальному розмірі 64 036,00 грн., а тому за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за Договором в розмірі 28 000,00 грн. (92 036,00 грн./сума поставленого товару/ - 64 036,00 грн./частково оплачений товар/).

Відповідно до наданого позивачем в судовому засіданні 01 грудня 2015 року акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.10.2015 року по 24.11.2015 року, підписаного та скріпленого печатками обох сторін, заборгованість покупця перед продавцем складає 25 000,00 грн., що свідчить про часткову оплату відповідачем заборгованості в розмірі 3 000,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як випливає з аналізу матеріалів справи, постачальник свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною за серпень 2013 року на загальну суму 92 036,00 грн., підписаною та скріпленою печаткою обох сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

Таким чином, підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, та фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 922/2981/13 від 10.07.2014р.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача 12.11.2015 року були подані додаткові документи, в яких позивач долучив платіжні доручення, що підтверджують сплату відповідачем в загальному розмірі 64 036,00 грн., а тому відповідач має заборгованість за Договором в розмірі 28 000,00 грн. (92 036,00 грн./сума поставленого товару/ - 64 036,00 грн./частково оплачений товар/).

Позивачем в судовому засіданні 01 грудня 2015 року надано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.10.2015 року по 24.11.2015 року, підписаний та скріплений печатками обох сторін, яким встановлено, що заборгованість покупця перед продавцем складає 25 000,00 грн. у зв'язку з частковою оплатою 16.11.2015 року відповідачем заборгованості в розмірі 3 000,00 грн.. Однак, у зв'язку з тим, що дана оплата була здійснена вже після подачі позовної заяви позивачем до суду, суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі в частині сплати відповідачем 3 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем всупереч умовам Договору не було здійснено у визначений строк оплату поставленого товару, відповідачем було порушено умови Договору, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України щодо своєчасного та повного виконання зобов'язань.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного разу не з'явився у судові засідання, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 1 827,00 грн. судового збору. Проте, відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення позивача із позовом до суду, за подання позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1218,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (182 700,00 грн.). Тобто позивач повинен був сплатити 1218,00 грн. (44 036,00*1,5%). Таким чином, зайво сплачений судовий збір в розмірі 609,00 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, з урахуванням припинення провадження у справі в частині стягнення 3 000,00 грн., підлягають частковому задоволенню в розмірі 25 000,00 грн.

Господарський суд, враховуючи загальну суму ціни позову в розмірі 44 036,00 грн., а також фактичний розмір позовних вимог, що підлягає стягненню, в розмірі 25 000,00 грн., дійшов висновку, що судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 774,46 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 774,46 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мет Фокс" (ЄДРЮОФОП 37687308; адреса 03061, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВА ГАЛАНА, будинок 2, квартира 124) 3 000,00 грн. (три тисячі гривень).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мет Фокс" (ЄДРЮОФОП 37687308; адреса 03061, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВА ГАЛАНА, будинок 2, квартира 124) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Комунального підприємства "Київпастранс" (ЄДРЮОФОП 31725604; адреса: 04070, м. Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНЕ ШОСЕ, будинок 2), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу 25 000,00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень) та судовий збір - 774,46 грн. (сімсот сімдесят п'ять гривень 46 копійок).

4. Повернути зайво сплачений судовий збір на користь Комунального підприємства "Київпастранс" (ЄДРЮОФОП 31725604; адреса: 04070, м. Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНЕ ШОСЕ, будинок 2) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, в розмірі 609,00 грн. (шістсот дев'ять гривень) з Державного бюджету України.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Копію рішення надіслати відповідачу та третій особі у справі 910/25310/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 07.12.2015 року.

Суддя О.С. Комарова