донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

30.11.2015 справа №908/4534/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача не зявився; ОСОБА_4, директор; ОСОБА_5, задовіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від06.10.2015 р. (підписано 09.10.2015 р.)
у справі№ 908/4534/15 (суддя Мірошниченко М.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа", м. Василівка, Запорізька область
простягнення суми
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (Позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа", м. Василівка, Запорізька область (Відповідач) про стягнення 23 445,38 грн., з яких: пеня в сумі 10 347,93 грн., 3% річних в сумі 2 372,64 грн. та втрати від інфляції в сумі 10 724,81 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.10.2015 р. позовні вимоги задоволено частково, зменшено розмір пені з 9 342,54 грн. до 4 000,00 грн., стягнуто з відповідача на користь позивача 4 000,00 грн. пені, 2 155,98 грн. 3% річних, 2 342,96 грн. інфляційних та 1 077,93 судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні 3% річних в розмірі 216,66грн., інфляційних в розмірі 8 381,85грн. та пені в розмірі 6 347,93грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення не дотримано вимог ст. 233 Господарського кодексу України та ст.ст. 549-552 Цивільного кодексу України.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в звязку з чим судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу без участі представника позивача, що не скористався правом на участь в судовому засіданні.

В судовому засіданні представники відповідача проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 21.12.2012р. було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2294-БО-13 (далі Договір), за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача у 2013 році природний газ ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Відповідно до п. 2.1 Договору, позивач передає відповідачу з 01 січня 2013 р. по 31 грудня 2013 р. газ в обсязі до 1040 тис. м3.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобовязується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобовязується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій форму мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 4.1 Договору, кількість газу, яка подається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача з урахуванням вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 р. № 288 "Про затвердження ОСОБА_4 визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо субєкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів".

Пунктом 5.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 10.07.2013р.) передбачено, що ціна за 1000 куб.м. газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 % та податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 295,60 грн., ПДВ 59,12 грн., всього з ПДВ 354,72 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 3 823,78 грн., крім того ПДВ 20% 764,76 грн., всього з ПДВ 4 588,54 грн.

Згідно з п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Сторонами протягом січня-грудня 2013 року було підписано акти прийомупередачі природного газу від 28.02.2013 р. на суму 748 823,98 грн.; 31.03.2013 р. на суму 675 872,46 грн.; 30.04.2013 р. на суму 174 540,06 грн.; 31.10.2013 р. на суму 190 552,73 грн.; 30.11.2013 р. на суму 415 854,44 грн.; від 31.12.2013 р. на суму 740 084,96 грн., на загальну суму 3 439 164,04 грн.

Через зупинення з 30.12.2012 р. дії "ОСОБА_4 визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо субєкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 15.07.2010р. № 288, на яку є посилання у первісно оформлених актах прийому-передачі, та за якою здійснювалися розрахунки обсягів та вартості газу за січень квітень 2013 року, акти за вказаний період були переоформлені 21.10.2013 року, із зазначенням в них посилання на те, що попередні акти за вказані періоди вважаються анульованими.

При цьому визначений у нових актах обсяг спожитого газу виявився меншим, ніж в попередніх.

Після оформлення нових актів приймання-передачі природного газу за зазначений період у відповідача виникла переплата в сумі 468 313,36 грн.

Посилаючись саме на акти приймання-передачі від 21.10.2013 р., позивач вважає, що відповідачем порушені строки оплати вартості природного газу, отриманого у січні-квітні 2013 р., вказаної у цих актах приймання-передачі, оскільки відповідно до п. 6.1 Договору, відповідач зобовязаний був розрахуватись за фактично переданий газ, згідно цих актів від 21.10.2013 р., до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У повному обсязі заборгованість за отриманий природний газ в сумі 3 439 164,04 грн. була сплачена відповідачем позивачу в період з 15.01.2013р. по 28.03.2014р.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору й вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У звязку з несвоєчасним виконанням відповідачем свого зобовязання по оплаті поставленого природного газу позивачем нараховано 2 372,64 грн. 3% річних за період з січня по грудень 2013 року.

Крім того позивачем було заявлено до стягнення інфляційні в розмірі 10 724,81 грн. за період з січня по грудень 2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1 Договору, в редакції, що діяла на спірний момент прострочення (до жовтня 2013 року), як кількість газу, яка подається відповідачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача з урахуванням вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010р. № 288 "Про затвердження ОСОБА_4 визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо субєкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів".

ОСОБА_6 припинила свою дію з 30.12.2012 року, тобто на спірний період вона не діяла.

Отже обсяг отриманого газу в спірний період січень-квітень 2013 року сторони переглянули, узгодили його зменшення та визначили його належним до сплати саме в актах за відповідні періоди від 21.10.2013р.

Сторони визначили, що підписані раніше акти є анульованими, тобто такими, що не є підтвердженням факту приймання-передачі газу та підставою до розрахунків згідно до п.п. 3.3, 6.1, 6.5 Договору.

Отже судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що обсяг газу, що повинен був бути оплачений позивачем, встановлений не раніше дати підписання нових актів, а саме з 21.10.2013р., тому відповідач до цього моменту не може вважатися таким, що прострочив виконання зобов'язання по оплаті за отриманий в січні-квітні 2013 року газ.

Посилання апелянта на те, що акти приймання-передачі від 21.10.2013р. є підставою для розрахунку є безпідставними за вищенаведених підстав.

Перевіривши висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог, про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2 155,98 грн. та інфляційних в сумі 2 342,96 грн., судова колегія вважає його вірним.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору сторони встановили, що у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач вимагає стягнути пеню в сумі 10 347,93грн. на підставі п. 7.2. Договору та ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, приймаючи до уваги вищевикладені обставини щодо виникнення спірного боргу, умови договору, суму простроченого боргу, що існував протягом розрахункового періоду, дати початку нарахування (у т.ч. беручи до уваги дату переоформлених актів та положення ст. 530 ЦК України) та зазначену позивачем дату закінчення нарахування суми пені, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо правомірності нарахування пені в розмірі 9 342,54грн.

Судова колегія також вважає законним та обґрунтованим висновок господарського суду про зменшення вищезазначеного розміру пені до суми 4 000,00 грн. за наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

ОСОБА_6 вимоги закону при вирішенні спірного питання судом дотримано.

Крім того, судом першої інстанції враховано статус відповідача по наданню населенню послуг з теплопостачання взято до уваги наявність великої дебіторської заборгованості з боку споживачів, незадовільний фінансовий стан підприємства, а також враховано, що станом на 28.03.2014 р. відповідачем повністю погашено основну заборгованість за отриманий у 2013 році природний газ.

Отже, судова колегія перевіривши розрахунок розміру позовних вимог, вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 2 155,98 грн., інфляційних в розмірі 2 342,96 грн., зменшення пені до розміру 4 000,00грн.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 06.10.2015 року у справі №908/4534/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.10.2015 року у справі №908/4534/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надр.5 прим.

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС