РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015Справа №904/1926/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна"
до1) Обласного комунального підприємства "Фармація" 2) Дніпропетровської обласної ради
пророзірвання договорів та зобов'язання прийняти об'єкт оренди шляхом укладення акту приймання - передачі

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивача:Аліфанов П.В. - представник;
від відповідача №1:Сидоренко О.А. - представник;
від відповідача №2:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Обласного комунального підприємства "Фармація", Дніпропетровської обласної ради про дострокове розірвання договору оренди №406 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області від 01.07.2013 та договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, прибуткової території внутрішньобудинкових мереж, компенсації витрат на опалення, електроенергії та інших витрат №406-к від 01.07.2013 та про зобов'язання прийняти об'єкт оренди шляхом укладення акту приймання - передачі. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 24000,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає про те, що позивачем було припинено діяльність відокремленого підрозділу, необхідність в оренді майна згідно договору оренди №406 від 01.07.2013 відпала, а тому позивач звернувся до відповідачів з пропозицією розірвати спірні договори з 11.08.2014. Однак звернення позивача відповідачі проігнорували, що і зумовило звернення позивача з позовом до суду. При цьому, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на приписи частин 1 та 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 652 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Позивач наголошував на тому, що згідно п.11.2 договору існування заборгованості являється підставою для припинення договору, а зобов'язання повідомити про припинення цього договору покладеною на орендодавця, тобто на відповідача №2. За твердженнями позивача, право орендаря розірвати договори, звернувшись до суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань (наявність невиконання зобов'язань як з боку орендаря, так і з боку орендодавця та балансоутримувача (в частині не підписання актів та не надсилання рахунків на оплату оренди тощо) передбачено чинним законодавством України. Отже, підставами для розірвання договорів на думку позивача є складна фінансова ситуація, відсутність економічної необхідності в орендуванні приміщення в м. Дніпропетровськ та істотна зміна обставин, якими позивач керувався при укладенні договорів. Позивач стверджує про наявність одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане (при укладенні договору ніхто не міг передбачити ускладнення економічної ситуації в країні та відносин з Російською Федерацією, звідки походить продукція, яку продає позивач); зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались (позивач не може вирішити економічні і політичні складнощі країни), виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору (стягнення орендної плати за приміщення, яким позивач не користується і не планує користуватися порушує його майнові інтереси і позбавляє його капіталу, що можу бути ефективніше використаний в діловому обороті); із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (позивач не несе ризик зміни економічної і політичної ситуації в країні).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2015 у справі №904/1926/15 позов задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.07.2015 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2015 у справі №904/1926/15 скасовано та матеріали справи № 904/1926/15 повернуто до Господарського суду Дніпропетровської області для виконання вимог ч. 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 справу №904/1926/15 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатом автоматичного розподілу справу №904/1926/15 передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу №904/1926/15 до свого провадження та призначено розгляд справи на 17.09.2015.

До Господарського суду міста Києва надійшов запит Господарського суду Дніпропетровської області про направлення матеріалів справи № 904/1926/15 до Господарського суду Дніпропетровської області, у зв'язку із надходженням касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2015 провадження у справі №904/1926/15 зупинено до повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.10.2015 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №904/1926/15 від 14.07.2015 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2015, у зв'язку з поверненням матеріалів справи №904/1926/15 до Господарського суду міста Києва, провадження у справі поновлено, а розгляд справи призначено на 02.12.2015.

В судовому засіданні 02.12.2015 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача №1 в судове засідання 02.12.2015 з'явився, надав суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що лист позивача від 08.08.2014 за вих. № 875 не є пропозицією про дострокове розірвання договору оренди № 406 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області від 01.07.2013, а також не є належним повідомленням в розумінні п. 5.3.7 договору оренди № 406 від 01.07.2013 та суперечить п. 12.4. цього договору. Крім цього, відповідач вказував на те, що істотного та будь-якого іншого порушення умов договору оренди № 406 від 01.07.2013 та договору № 406-К від 01.07.2013 з боку відповідачів не було, позивач не повідомляв Дніпропетровську обласну раду і Обласне комунальне підприємство "Фармація" про припинення провадження діяльності відокремленого підрозділу ліцензіата - позивача, а отже передача позивачем спору про дострокове розірвання цих договорів до суду і вирішення його на підставі ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України і ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є на думку відповідача №1 передчасним. Як зазначив відповідач №1, позивач не звертався до відповідачів з пропозицією достроково розірвати договір оренди № 406 і договір № 406-К від 01.07.2013, а отже відповідачі не ухилялися, а тим більше безпідставно, від прийняття неіснуючої пропозиції. Також, відповідач №1 вказав на те, що відповідно до п. 11.2 договору оренди № 406 від 01.07.2013, у зв'язку з наявністю заборгованості у позивача зі сплати орендної плати, що відповідно підтверджено постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 у справі № 910/24838/14, орендодавцем - Дніпропетровською обласною радою направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" повідомлення від 05.10.2015 за №вих-2643/0/2-15 про припинення дії договору оренди № 406 від 01.07.2013, яке було отримане позивачем 13.10.2015, а отже з цієї дати договір оренди № 406 від 01.07.2013 припинив свою дію.

Представник відповідача №2 в судове засідання 02.12.2015 не з'явився, однак 02.12.2015 через канцелярію Господарського суду міста Києва відповідач №2 надав суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що жодних звернень позивача з пропозицією про розірвання договору оренди № 406 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області від 01.07.2013 до Дніпропетровської обласної ради не надходило, а отже на думку відповідача №2 звернення позивача до суду згідно ст. 188 Господарського кодексу України і ст. 652 Цивільного кодексу України є передчасним. Також, відповідач №2 зазначив про те, що зважаючи на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" зобов'язань зі сплати орендної плати за договором № 406 від 01.07.2013, Дніпропетровською обласною радою 06.10.2015 було надіслано на адресу позивача повідомлення від 05.10.2015 за № вих-2643/0/2-15 про припинення дії зазначеного договору оренди, в якому вказано, що договір оренди № 406 від 01.07.2013 припиняє свою дію з дати отримання позивачем цього повідомлення, у зв'язку з чим на думку відповідача №2 договір оренди № 406 від 01.07.2013 є розірваним з 13.10.2015 (дата отримання позивачем повідомлення відповідача №2). Крім цього, відповідач №2 просив суд здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача №2.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача №1, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 між Дніпропетровською обласною радою (орендодавець, відповідач №2), Обласним комунальним підприємством "Фарміція" (балансоутримувач, відповідач №1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" (орендар, позивач) був укладений договір оренди №406 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області (договір оренди №406), відповідно до умов якого з метою ефективного використання комунального майна орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно площею 298,5 кв.м, яке знаходиться у господарському віданні ОКП "Фармація" для розміщення складу (п.1.1), об'єктом оренди є нерухоме майно (приміщення) загальною площею 298,5 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 171, яке знаходиться у господарському віданні ОКП "Фармація" (п.2.1), вартість об'єкта оренди згідно із звітом про експертну оцінку нерухомого майна за 298,5 кв.м - 472410,00 грн. (станом на 17.04.2013) (п. 2.2), за користування об'єктом оренди орендар сплачує балансоутримувачу орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток 1), становить 4750,00 грн. (без урахування ПДВ, розрахунок за базовий місяць - квітень) (п.3.1), орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря (п.3.6), орендна плата в повному обсязі (у т.ч. ПДВ) перераховується орендарем на поточний рахунок балансоутримувача один раз на місяць не пізніше 01 числа місяця наступного за розрахунковим (п.3.7), вартість комунальних послуг, витратна утримання прибудинкової території, вартість послуг з технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж і т.ін. не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем балансоутримувачу окремо, у формі та порядку, погодженому між ними (п. 3.8), зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмірі потрійної місячної орендної плати, визначеної в п.3.1 договору за перший та два останні місяці оренди, при цьому орендар зобов'язується сплатити різницю в сумі орендної плати, яка може виникнути у зв'язку з перерахунком орендної плати за останні два місяці оренди, з урахуванням індексації, передбаченої п.3.2 договору. Орендар сплачує завдаток не пізніше 5 календарних днів з дня підписання договору. При порушенні орендарем строків сплати орендної плати завдаток не повертається (п.3.9), орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об'єкта оренди (п.4.1), у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення. Об'єкт оренди вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами та балансоутримувачем акта приймання-передачі (п.4.4), обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на балансоутримувача (п.4.5), орендар зобов'язаний при припиненні використання об'єкта оренди за 30 днів до цього письмово попередити орендодавця та балансоутримувача (п.5.3.7), цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 01.07.2013 до 01.06.2016 (п.11.1), у разі порушення орендарем зобов'язань по сплаті орендної плати та якщо сума заборгованості по орендній платі перевищуватиме суму внесеного завдатку, договір оренди припиняється. При цьому орендодавець зобов'язаний письмово повідомити орендаря про припинення договору. Датою припинення договору є дата отримання орендарем повідомлення про припинення договору. Орендар зобов'язаний протягом 10 днів після отримання повідомлення орендодавця про припинення договору передати об'єкт оренди орендодавцю за актом приймання-передачі (п. 11.2), одностороння відмова від договору не допускається (п.12.4), договір припиняється зокрема у випадку, передбаченому п.11.2 договору (п.12.5), договір може бути розірваний за погодженням сторін (п.12.6), на вимогу однієї зі сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (п. 12.7).

На виконання умов договору оренди №406 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області від 01.07.2013, за актом приймання-передачі від 01.07.2013, підписаним орендарем, орендодавцем та балансоутримувачем та скріпленим їх печатками, орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, нежитлове приміщення площею 298,5 м2, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 171.

Також, 01.07.2013 між Обласним комунальним підприємством "Фармація" (балансоутримувач, відповідач №1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" (користувач, позивач) був підписаний договір №406-К про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, прибудинкової території, внутрішньо будинкових мереж, компенсації витрат на опалення, електроенергії та інших (договір №406-К) за змістом якого, балансоутримувач Обласне комунальне підприємство "Фармація" забезпечує обслуговування та експлуатацію приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 171, а також утримання прибудинкової території, внутрішньо будинкових мереж, а користувач бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, та інші витрати, що випливають з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором (п.1.1), цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.07.2013 по 01.06.2016, включно, але не менше ніж договір оренди №406 від 01.07.2013 (п.6.1), за ініціативою однієї із сторін договір може бути розірвано за рішенням арбітражного суду у випадках, передбачених чинним законодавством (п.6.3), чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням арбітражного суду; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п.6.4).

Як зазначає позивач у позовній заяві, враховуючи скрутну фінансову ситуацію ним було прийнято рішення про припинення діяльності відокремленого підрозділу в м. Дніпропетровську та розміщення складського приміщення для товару в м. Києві, у зв'язку з чим 13.08.2014 позивачем було направлено лист-повідомлення до Державної служби України з лікарських засобів про припинення діяльності відокремленого підрозділу.

Згідно ліцензії Державної служби України з лікарських засобів серії АВ №599538 вбачається, що місцем провадження діяльності (аптечний склад №2) є м. Київ, вул. Червонопрапорна, 34.

Листом за вих. №875 від 08.08.2014 позивач повідомив відповідача №1 про розірвання договору оренди №406 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області від 01.07.2013 з 11.08.2014.

Згідно претензії за вих.№04/1241 від 08.08.2014 відповідач №1 повідомив позивача про наявність заборгованості зі сплати орендної плати, а також вказав на можливість надання згоди на розірвання договору оренди №406 за умови сплати позивачем заборгованості.

У відповідь на претензію відповідача №1 за вих. №04/1241 від 08.08.2014 позивач листами за вих. №886 від 22.08.2014 та за вих. №917 від 17.10.2014 повідомив відповідача №1 про незгоду із сумою заборгованості, яка пред'явлена відповідачем №1, а також вказав про те, що позивач вважає договір оренди №406 розірваним з 11.08.2014, просив провести звірку взаєморозрахунків, підписати акт приймання - передачі нежитлового приміщення та вказав про свій намір розірвати договір оренди №406 в судовому порядку у випадку не досягнення згоди між сторонами з цього приводу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 у справі № 910/24838/14 позов Обласного комунального підприємства "Фармація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" про стягнення заборгованості по договорам № 406 та № 406-К від 01.07.2013 задоволено частково, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" на користь Обласного комунального підприємства "Фармація" 56188,98 грн. заборгованості по орендній платі, 35800,00 грн. заборгованості з відшкодування витрат на утримання майна, 2369,35 грн. пені та 391,93 грн. 3% річних, 1895,06 грн. судового збору за подання позовної заяви, в решті позову відмовлено. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у спірний період (липень 2013 року - листопад 2014 року) між сторонами діяли договір оренди № 406 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області від 01.07.2013 та договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, прибуткової території внутрішньобудинкових мереж, компенсації витрат на опалення, електроенергії та інших витрат №406-к від 01.07.2013, і зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" мало місце неналежне виконання зобов'язань за вищевказаними договорами.

Вказані обставини в силу ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України повторного доказування не потребують.

06.10.2015 відповідачем №2 було надіслано на адресу позивача повідомлення від 05.10.2015 за № вих-2643/0/2-15 про припинення дії договору оренди на підставі п.11.2 договору оренди №406 від 01.07.2015, в якому вказано, що договір оренди № 406 від 01.07.2013 припиняє свою дію з дати отримання позивачем цього повідомлення. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №885 та опису вкладення у цінний лист від 06.10.2015 позивач отримав вищезазначене повідомлення відповідача №2 13.10.2015.

Договір №406 від 01.07.2015 є договором оренди комунального майна, тому між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

За правовою природою укладений між сторонами договір №406-К від 01.07.2013 є договором про надання послуг.

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново - господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надсилання відповідачам пропозицій про розірвання спірних договорів є виключно правом, а не обов'язком позивача, а тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договорів не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про розірвання договорів за наявності спору, тобто відсутності згоди на розірвання договорів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 20.11.2012 у справі № 28/5005/640/2012.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

При цьому, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Щодо тверджень позивача про порушення відповідачами своїх зобов'язань за договорами № 406 від 01.07.2013 та №406-К від 01.07.2013, зокрема щодо надсилання позивачу рахунків на оплату орендної плати тощо, то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 Цивільного кодексу України, відповідно до ч.1 якої особи, що вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 вказаного нормативно-правового акту, яка передбачає, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.09.2009 Верховного суду України по справі №37/405 та постанові від 18.06.2013 Вищого господарського суду України по справі №923/38/13-г. Наразі, платіжні реквізити сторін та умови щодо оплати наведені в договорах № 406 від 01.07.2013 та №406-К від 01.07.2013, а отже ненадання відповідачем №1 рахунків на оплату орендної плати та/або витрат на утримання нерухомого майна не є підставою для дострокового розірвання договорів з огляду на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань.

Судом встановлено, що позивачем в порушення вимог ч. 3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.762 Цивільного кодексу України та умов укладених між сторонами договорів № 406 та №406-К від 01.07.2013 не сплачувались в обумовлені договорами строки орендні платежі та витрати на утримання орендованого майна, про що зазначено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2015 у справі № 910/24838/14, у зв'язку з чим 06.10.2015 Дніпропетровською обласною радою згідно умов п.п. 11.2, 12.5 договору оренди №406 від 01.07.2013 було надіслано на адресу позивача повідомлення від 05.10.2015 за № вих-2643/0/2-15 про припинення дії цього договору, в якому вказано, що договір оренди № 406 від 01.07.2013 припиняє свою дію з дати отримання позивачем цього повідомлення, тобто з 13.10.2015 (дата отримання позивачем повідомлення відповідача №2).

Враховуючи, що станом на день вирішення спору по суті договір оренди № 406 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області від 01.07.2013 припинив свою дію, відсутні підстави для його дострокового розірвання так як і для дострокового розірвання договору № 406-К про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, прибудинкової території, внутрішньо будинкових мереж, компенсації витрат на опалення, електроенергії та інших від 01.07.2013, який за своєю суттю нерозривно пов'язаний з договором оренди та не може існувати окремо від договору оренди №406 від 01.07.2015.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідачів прийняти об'єкт оренди шляхом укладення акту приймання - передачі, то суд зазначає наступне.

Стаття 785 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Вимогами ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що у разі розірвання договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 4.4. договору оренди №406 від 01.07.2013 сторонами погоджено, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення. Об'єкт оренди вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами та балансоутримувачем акта приймання-передачі.

За змістом повідомлення відповідача №2 від 05.10.2015 за № вих-2643/0/2-15 про припинення дії договору оренди на підставі п.11.2 договору оренди №406 від 01.07.2015, яке отримане позивачем 13.10.2015 відповідач №2 просив позивача протягом 10 днів після отримання даного повідомлення передати об'єкт оренди орендодавцю за актом приймання - передачі, про дату та час передачі повідомити балансоутримувача - відповідача №1, а у випадку якщо приміщення не буде передано за актом у визначений термін, об'єкт буде вважатися поверненим у користування балансоутримувача з дати отримання цього повідомлення.

Оскільки договір оренди №406 від 01.07.2013 припинив свою дію 13.10.2015, саме у позивача, як орендаря згідно вищенаведених імперативних приписів закону та умов договору оренди №406 від 01.07.2013 існує обов'язок звільнити об'єкт оренди та передати цей об'єкт орендодавцю (відповідачу №2) за актом приймання-передачі, відповідачі проти прийняття об'єкта оренди за актом приймання - передачі не заперечують та вважають об'єкт оренди переданим з дати отримання позивачем повідомлення відповідача №2, тобто з 13.10.2015, у зв'язку з чим вимогу позивача про зобов'язання відповідачів прийняти об'єкт оренди шляхом укладення акту приймання - передачі суд вважає необґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 14.12.2015

Суддя Ю.М.Смирнова