РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2015Справа №910/23994/15

За позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» в інтересах ПАТ «Український бізнес банк»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»

Про стягнення 178 770,40 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Пріцак І.Є., довіреність № 78 від 01.10.2015

від відповідача Антощук Е.І., довіреність № б/н від 06.10.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» в інтересах ПАТ «Український бізнес банк» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (далі - відповідач) про стягнення 178 770,40 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не сплачуються кредитні кошти за кредитним договором № 212/Ю від 29.08.2013р.

Ухвалою суду від 08.09.2015р. порушено провадження у справі № 910/23994/15 та призначено розгляд на 23.10.2015 р.

21.10.2015р. відповідач подав через канцелярію суду клопотання про відкладення судового розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.

23.10.215р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Суд задовольнив клопотання відповідача та відклав розгляд справи на 23.11.2015р.

23.10.2015р. після закінчення судового засідання позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

23.11.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача частково заперечив проти позовних вимог позивача, надав відзив на позов.

Сторони заявили клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд задовольнив подане клопотання та відклав судовий розгляд справи на 11.12.2015р.

11.12.2015р. відповідач подав через канцелярію суду письмові пояснення по справі.

11.12.2015р. позивач подав через канцелярію суду письмові пояснення по справі, з урахуванням відзиву відповідача.

11.12.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заявив клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки господарським судом Донецької області розглядається справа № 905/2833/15 про визнання недійсним кредитного договору, за яким позивач просить стягнути заборгованість.

Представник позивача заперечив проти зупинення провадження у справі, оскільки розгляд справи 905/2833/15 господарським судом Донецької області закінчено 25.11.2015р., а рішення набрало законної сили.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення по суті спору та з урахування відзиву відповідача, поданого у минулому судовому засіданні.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача частково.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

« 29» серпня 2013 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» (надалі за текстом - Позивач/Банк/ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК»' та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ» (надалі за текстом - ТОВ«УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ»/Відповідач/Позичальник/ Боржник) був укладений Кредитний договір №212/Ю (далі - Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору, банк за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 300 872,00 грн. на придбання сільськогосподарської техніки на строк з « 29» серпня 2013 року до « 15» серпня 2016 року зі сплатою 21 % річних. Проценти нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році.

Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що кредит, наданий за договором, забезпечується заставою.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, відповідач, під час користування кредитом зобов'язався дотримуватися принципів кредитування: строковості, зворотності, платності, цільового використання, забезпеченості.

Відповідно до п. 4.5. Кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати, наданий Банком кредит, згідно з Графіком погашення, що був викладений у Додатку № 1 до кредитного договору, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 4.6. кредитного договору, боржник зобов'язався, що у разі невиконання зобов'язань, відповідно до п. 4.5 Кредитного договору сплачувати Банку проценти у розмір: 50 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Відповідно до п. 4.7. кредитного договору, позичальник зобов'язується кошти у погашення заборгованості у першу чергу направляти для сплати процентів та комісій користування кредитом, строк сплати, яких настав, потім простроченої заборгованості кредитом, сума, що залишається, направляється на погашення основної суми кредиту.

Пункт 5.3. кредитного договору передбачає, що банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, зокрема, у випадку недотримання умов цього Договору. Про намір дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредит комісій, неустойок і збитків, Банк письмово повідомляє Позичальника. Позичальник зобов'язаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, неустойку, передбачені договором.

Пункт 5.4. Кредитного договору передбачає, що Банк має право у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у пункті 4.5. цього договору вимагати від Позичальника сплатити Банку штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

Згідно п. 5.10 кредитного договору, Банк має право при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (пункти 4.2., 4.3., 4.5.) вимагати Позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості кредитом.

Пункт 7.1. Кредитного договору передбачає, що у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки вказані у пунктах 4.5. цього Договору, за вимогою Банку Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 2 % від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги.

« 14» жовтня 2014 року між Банком та Позичальником була укладена додаткова угода 1 до Кредитного договору, якою пункт 1.1 викладено у наступній редакції: «Банк, за наявності вільних грошових коштів, надає Позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 300 872,00 грн. на придбання сільськогосподарської техніки на строї « 29» серпня 2013 року до « 15» серпня 2016 року зі сплатою:

- у період з « 29» серпня 2013 року до « 30» вересня 2014 року включно - 21 % річних;

- у період з « 01» жовтня 2014 року до « 15» серпня 2016 року включно - 15 % річних.

Крім того, сторони визначили, що відповідно до пункту 4.6 Кредитного договору Позичальник зобов'язується, у разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 Кредитного договору, сплатити Банку проценти у розмірі:

- у період з « 29» серпня 2013 року до « 30» вересня 2014 року включно - 50 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення;

- починаючи з « 01» жовтня 2014 року - 15 % річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

« 04» грудня 2014 року була укладена Додаткова угода №2, за якою були внесені зміни в Кредитний договір та викладено пункт 4.12 у наступній редакції: «Позичальник зобов'язується забезпечити об'єм кредитових надходжень на поточний рахунок №7310 відкритий у ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК», у сумі не менше 0 гривень та 00 копійок впродовж кожного місяця, починаючи з серпня 2013 року».

ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі та належним чином, про що свідчить відсутність будь-яких претензій та зауважень з боку Відповідача.

Однак, Боржником належним чином зобов'язання за Кредитним договором не виконані, внаслідок чого у останнього перед позивачем за Кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на « 27» серпня 2015 року складає 178 770, 40 грн., з яких: - сума заборгованості за основним боргом - 160 788, 03 грн., у т. ч. прострочена сума - 54 549,76 грн.;

- сума заборгованості за нарахованими процентами - 5 828, 98 грн. у т. ч. прострочена сума 4 086,98 грн.; - сума заборгованості по сплаті пені - 11 062, 40 грн., у т.ч. прострочена сума - 10 298, 47 грн., за простроченими процентами - 763,93 грн.;

- сума заборгованості за штрафами - 1 090,99 грн.

- вказану заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача, згідно поданого на розгляду суду, позову.

Позивачем на адресу відповідача буо направлено вимогу « 17» липня 2015 року №3790 про погашення протягом 30 днів простроченої заборгованості за Кредитним договором, проте, станом на день подачі позову до суду заборгованість за Кредитним договором, відповідачем погашена не була.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629, 1054 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є кредитним договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Представник відповідача згідно поданого відзиву на позов та своїх пояснень, наданих у судових засіданнях проти позову заперечував частково, зокрема представник відповідача заперечував проти нарахованих позивачем 3650,48 грн. за п. 4.6 договору, 1099,99 грн. - штрафу та 398,43 грн. - частини нарахованих процентів за користування кредитом.

Щодо не вірного розрахунку нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 398,43 грн., суд погодився з запереченнями відповідача та вирішив відмовити позивачу у задоволенні вказаної частини вимог, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У вимозі від 17 липня 2015 року № 3790 позивачем зазначене його право на дострокове погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків згідно кредитного договору від 29.08.2013 року № 212/Ю, але відсутнє посилання на те, що з моменту спливу зазначеного строку для дострокового повернення кредиту Кредитний договір від 29.08.2013 року № 212/Ю вважається зміненим. Таким чином, надіславши таку вимогу, банк встановлює новий строк виконання зобов'язання, а саме 17 серпня 2015 року за кредитним договором, а графік повернення кредиту фактично втрачає чинність.

Така ж правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-125цс14 та у постанові ВСУ від 24.09.2014 року по справі № 6-106цс14.

Внаслідок викладеного, господарський суд міста Києва дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами у розмірі 5430,55 грн.

Крім того, суд заслухавши пояснення представника відповідача щодо неправомірності нарахування штрафу у розмірі 1099,99 грн., оскільки позивачем вже застосовано вид відповідальності за порушення умов кредитного договору, у вигляді нарахованої пені, вирішив відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1099,99 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме пунктом 5.10, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Проте умовами цього ж договору, згідно пунктів 5.4, 7.1 кредитного договору, передбачена сплата штрафу за порушення строків оплати процентів за договором та сплати кредитних коштів, що також є видом цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така ж правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21.10.2015р., а господарський згідно ст. 82 ГПК України, обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у його рішеннях, прийнятих у результаті розгляду заяву про перегляд судових рішень.

Щодо заперечень відповідача проти стягнення 3650,48 грн. нарахованих за п. 4.6 договору, то такі заперечення не прийняті судом до уваги, оскільки кредитний договір було підписано обома сторонами, завірено мокрими печатками, а отже відповідач погодився з його умовами, при цьому судом здійснено перевірку нарахувань по вказаному пункту, та дійшов висновку про їх вірність та правомірність.

Крім того, представником позивача до матеріалів справи долучено рішення господарського суду Донецької області № 905/2833/15 від 25.11.2015р., яким було переглянуто правомірність включення пунктів 4.5 та 4.6 кредитного договору та визначено про те, що дані пункти відповідають вимогам чинного законодавства України. Дане рішення набрало законної сили .

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вина відповідача в порушенні зобов'язань по поверненню кредитних коштів доведена матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову частково, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 173, 193, ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинг» (03150 м. Київ, вул. Предславинська 13, офіс 211, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (83001, м.Донецьк, вул. Артема 125; 02660 м. Київ, проспект Ю.Гагаріна 23, ) 160 788 (сто шістдесят тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 03 коп. - основної заборгованості, 5430 (п'ять тисяч чотириста тридцять) грн. 55 коп. - заборгованості за нарахованими процентами, 11 062 (одинадцять тисяч шістдесят дві) грн. 40 коп. - пені.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Лізинг» (03150 м. Київ, вул. Предславинська 13, офіс 211, ) в дохід Державного бюджету України 3545 (три тисячі п'ятсот сорок п'ять) грн. 62 коп. - судового збору за розгляд позовної заяви.

В іншій частині, заявлених позовних вимог - відмовити.

Видати накази відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 16.12.2015р. )

Суддя В.І.Мельник