КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/23799/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

за участю представників сторін:

від заявника: не з'явився;

від боржника (скаржника): Яцько Н.М. довіреність б/н від 15.10.2015;

розпорядник майна: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "КСУ "Техмонтаж" на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/23799/15 (Суддя Яковенко А.В.)

за заявою Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, м. Київ

до публічного акціонерного товариства "КСУ "Техмонтаж", м. Київ

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Державна податкова інспекція у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві звернулася до суду з заявою про визнання банкрутом Публічного акціонерного товариства «КСУ «Техмонтаж».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у справі № 910/23799/15 заяву Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання, визначеного автоматизованою системою арбітражного керуючого Ярмолінького Ю.В. зобов'язано подати заяву про участь у справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.09.2015 у справі № 910/23799/15 порушено провадження у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "КСУ "Техмонтаж"; введено процедуру розпорядженням майном публічного акціонерного товариства "КСУ "Техмонтаж"; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В.

При цьому, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 2, 10, 11, 16, 114 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 41, 95 Податкового кодексу України, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду мотивована тим, що кредиторські вимоги Державна податкова інспекція у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві є доведеними належними та допустимими засобами доказування, підстав для відмови в порушенні провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «КСУ «Техмонтаж» не було встановлено, а тому суд задовольнив заяву про порушення провадження у справі про банкротство та визнав вимоги ініціюючого кредитора. В частині призначення розпорядником майна арбітражного керуючого Ярмолінського Юрія Васильовича при прийнятті оскаржуваної ухвали суд виходив з приписів ст. 114 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка передбачає визначення кандидатури арбітражного керуючого із застосуванням автоматизованої системи.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство "КСУ "Техмонтаж" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у даній справі та відмовити Державній податковій інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві у порушенні провадження у справі про банкрутство публічного акціонерного товариства "КСУ "Техмонтаж".

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин справи. Так, скаржник зазначає, що суд помилково дійшов висновку про безспірність вимог податкового органу, оскільки матеріали справи не містять доказів існування виконавчого листа від 17.11.2011 у справі № 2а-4956/11/2670 на суми боргу 251 461, 66 грн. та 248 868,54 грн. Крім того податковим органом не надано доказів безспірності в розумінні ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на суму 1 100 059,04 грн. Враховуючи наведене, скаржник вважає, що заява про порушення провадження у справі не містить доказів на підтвердження наявності у ПАТ «КСУ «Техмонтаж», на день порушення провадження у справі, зобов'язань в розмірі трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були виконані протягом трьох місяців.

В судовому засіданні представник боржника (скаржника) підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній.

Ініціюючий кредитор та розпорядник майна не надали відзиви на апеляційну скаргу, повноважних представників в судове засідання апеляційної інстанції не направили, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в наявних матеріалів справи достатньо для її розгляду по суті та те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження була направлена рекомендованою кореспонденцією, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, а також зважаючи на стислі строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника ініціюючого кредитора та розпорядника майна.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року в редакції від 22.12.2011 року зі змінами та доповненнями (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з приписами ст. 16 Закону з'ясування наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство, а також ознак неплатоспроможності боржника або її загрози та вирішення інших питань, пов'язаних з розглядом справи, здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону, якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону під неплатоспроможністю слід розуміти неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2015 у цій справі прийнято до розгляду заяву Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві (яка є правонаступником Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва) про порушення справи про банкрутство ПАТ "КСУ "Техмонтаж".

Дана заява мотивована наявністю заборгованості у ПАТ "КСУ "Техмонтаж" в розмірі 2 400 986,65грн., що складається з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 2 006 150,36 грн., з податку на додану вартість у розмірі 193 812,68 грн., з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 20 466,42 грн., з єдиного соціального внеску у розмірі 180 557,19 грн

На підтвердження своїх посилань, звертаючись до суду про ініціювання процедури банкрутства ПАТ "КСУ "Техмонтаж", ініціюючим кредитором подано суду постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2014 у справі № 26/18703/13-а, якою надано дозвіл на реалізацію майна боржника, яке перебуває в податковій заставі згідно акту опису майна в межах суми податкового боргу - 1 100 059,04 грн., виконавчий лист у адміністративній справі № 2а-4956/11/2670 від 15.06.2011 копії інкасових доручень, а також докази вжиття заходів щодо отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів колегією суддів встановлено, що у зв'язку з наявністю у ПАТ "КСУ "Техмонтаж" заборгованості, податковий орган звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

15.06.2011 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 2а-4956/11/2670 стягнуто з ЗАТ "КСУ "Техмонтаж" до Державного бюджету України податкову заборгованість з орендної плати з юридичних осіб у сумі 359 090,81грн.

17.11.2011 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2а-4956/11/2670.

17.01.2014 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/18703/13-а позов ініціюючого кредитора задоволено, надано дозвіл на реалізацію майна ПАТ "КСУ "Техмонтаж", яке перебуває в податковій заставі згідно акту опису майна від 17.10. 2013 в межах суми податкового боргу -1 100 059,04 грн.

На виконання названої постанови адміністративного суду податковим органом направлено до банківських установ інкасові доручення, повернуті без виконання у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках боржника, що підтверджується відмітками банку на зворотній стороні зазначених доручень.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами.

Згідно із пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється ст.ст. 95-99 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з абз. 1 п. 95.3 ст. 95 Податкового Кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Механізм виконання судових рішень про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. Відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. (абз.абз. 2, 3 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України).

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та Податкового кодексу України дає підстави для правового висновку про те, що примусове виконання рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків - юридичної особи за законом покладено виключно на контролюючи органи (органи доходів і зборів) за визначеною Податковим кодексом України процедурою, без залучення до неї органів державної виконавчої служби.

Таким чином, виходячи з приписів ст. 95 Податкового кодексу України, ч. 3 ст. 10, ч. 7 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", доказами в підтвердження безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів, є рішення суду про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасові доручення для примусового стягнення коштів в дохід бюджету у рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України.

Враховуючи наведене відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження у такому випадку до заяви органу доходів і зборів про порушення провадження у справі про банкрутство не додається, оскільки списання коштів з рахунків боржника здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України "Про виконавче провадження".

В той же час, перебіг трьохмісячного строку, визначеного ч. 3 ст. 10 Закону, починається з моменту прийняття банком платника (боржника) інкасового доручення для примусового стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу, оформленого стягувачем (контролюючим органом) на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідна позиція викладена в п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI)», постанові Верховного суду України від 29.04.2015 у справі № 920/629/14 та постановах Вищого господарського суду України від 17.02.2015 у справі № 925/1941/14, від 24.06.2015 у справі № 920/629/14.

На підставі вищенаведеного безпідставними є твердження скаржника про відсутність доказів на підтвердження безспірності вимог податкового органу в розумінні ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на суму 1 100 059,04 грн.

З поданих суду документів судом першої інстанції правомірно встановлено, що заявлений податковим органом борг, який підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили, інкасованими дорученнями для примусового стягнення коштів в дохід бюджету у рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів до отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України становить 1 459 149,85 грн.

В зв'язку з ненаданням податковим органом на підтвердження вимог у сумі 941 836,80 грн. ні рішення суду про стягнення грошових коштів, ні інкасованих доручень для примусового стягнення коштів в дохід бюджету у рахунок погашення податкового боргу та доказів вжиття відповідних заходів для отримання відповідної заборгованості за процедурою, визначеною Податковим кодексом України, судом першої інстанції правомірно не визнано зазначені вимоги.

Відповідно до частини третьої ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість тверджень ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про невиконання ПАТ "КСУ "Техмонтаж" грошових зобов'язань в сумі 1 459 149,85 грн. у понад тримісячний строк від встановленого законодавством моменту їх погашення, безспірність грошових вимог до боржника в розмірі 1 459 149,85 грн. та вжиття заходів примусового стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку з наступним пред'явленням виконавчого документу до виконання.

Вищезазначені обставини є підставою для порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "КСУ "Техмонтаж" та визнання Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 1 459 149,85грн.

Щодо призначення розпорядником майна арбітражного керуючого Ярмолінського Юрія Васильовича колегія суддів встановила наступні обставини справи.

На запит суду від 11.09.2015 автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, у справі № 910/23799/15 визначено арбітражного керуючого Ярмолінського Юрія Васильовича (довідка щодо кандидатури арбітражного керуючого від 14.09.2015).

Арбітражним керуючим Ярмолінським Ю.В. 22.09.2015 подано до суду заяву про участь у цій справі про банкрутство.

Крім того, до господарського суду Київської області подали заяви на участь у даній справі арбітражний керуючий Сиволобова М.М.

Згідно з частиною першою ст. 114 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кандидатура арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) для виконання повноважень розпорядника майна визначається судом самостійно із застосуванням автоматизованої системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Враховуючи вищезазначені обставини справи та положення ст. 114 Закону, колегія суддів вважає правомірним призначення арбітражного керуючого Ярмолінського Юрія Васильовича розпорядником майна ПАТ «КСУ «Техмонтаж», оскільки його кандидатура обрана через комп'ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду» та не суперечить вимогам, встановленим у ст. 114 Закону, а кандидатом подано заяву на участь у справі.

На підставі наведеного заява про призначення розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Сиволобова М.М. підлягає залишенню без задоволення, оскільки приписами частини першої ст. 114 Закону передбачено, що арбітражний керуючий для виконання повноважень розпорядника майна визначається судом самостійно із застосуванням автоматизованої системи з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника, зазначені в апеляційній скарзі стосовно відсутності в матеріалах справи доказів існування виконавчого листа від 17.11.2011 у справі № 2а-4956/11/2670 на суми боргу 251 461, 66 грн. та 248 868,54 грн. враховуючи наступне.

Відповідно до оскаржуваної ухвали судом визнано податковий орган кредитором по відношенню до боржника на суму 1 459 149,85 грн., а отже судом не враховано суми 251 461, 66 грн. та 248 868,54 грн., з підстав їх необґрунтованості про що зазначено в ухвалі суду, а тому дане твердження не може бути прийнято апеляційним судом як підстава для скасування ухвали суду першої інстанції.

Крім того твердження скаржника про відсутність у матеріалах справи виконавчого листа від 17.11.2011 по справі № 2а-4956/11/2670 спростовується виконавчим листом Окружного адміністративного суду міста Києва по адміністративній справі № 2а-4956/11/2670, що наявний у справі, та має відомості про дату видачі даного листа - 17.11.2011(т. 1 а.с. 171).

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником не надано беззаперечних доказів на підтвердження тих доводів, на які вони посилаються в апеляційних скаргах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 99, 101-103, 105, 106 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва від 23.09.2015 у справі № 910/23799/15 залишити без змін, апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "КСУ "Техмонтаж" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко