РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015Справа №910/26406/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М.С.Л."

До Служби безпеки України

Про визнання недійсною інформацію

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Єфімчук О.Є. - представник

Від відповідача Алейнічева Ю.В. - представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "М.С.Л." звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України про визнання недійсною інформацію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2015 було порушено провадження у справі № 910/26406/15 та призначено розгляд справи на 10.11.2015.

09.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримані додаткові матеріали по справі.

09.11.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 10.11.2015 оголошено перерву до 18.11.2015.

18.11.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримані додаткові матеріали по справі.

18.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримані письмові пояснення.

В судовому засіданні 18.11.2015 оголошено перерву до 02.12.2015.

25.11.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримані додаткові матеріали по справі.

Розгляд справи відкладено до 16.12.2015. про що винесено відповідну ухвалу.

В судове засідання 16.12.2015 представник позивача з'явився, надав суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, зазначив, що в матеріалах справи наявні всі докази та просив слухати справу по суті.

Заслухавши представників сторін суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.12.2015 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "М.С.Л.", є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України (ідентифікаційний код - 30109292).

Листом від 05.05.2015 № 8/1/Р-293/30-7005 «щодо розгляду звернення» Службою безпеки України за наслідками опрацювання депутатського звернення народного депутата України Романюка В.М. встановлено засновників ТОВ «М.С.Л.», склад Ради директорів компанії «Evolot Limited» станом на листопад 2014 року, а також зазначено таку інформацію: «співвласником ТОВ «М.С.Л.» є Корпорація «Альфа груп», інвестиції якої можуть становити близько 140 млн. дол. США».

Позивач вважає порушенням своїх прав факт розповсюдження відповідачем - Службою безпеки України недостовірної інформації наступного змісту: «співвласником ТОВ «М.С.Л.» є Корпорація «Альфа груп».

Наведену Інформацію позивач вважає недостовірною, неправдивою та такою, що посягає на його ділову репутацію з огляду на наступне:

- позивач стверджує, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мажоритарним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» є Компанія «Evolot Limited», зареєстровану за законодавством Республіки Кіпр, кінцевим бенефіціаром - ОСОБА_4;

- позивач стверджує, що Корпорація «Альфа Груп» ніколи не була співвласником товариства позивача (арк. 5 позовної заяви);

- лист від 02.04.2010, адресований Міністру фінансів України, на підставі якого відповідач дійшов висновку щодо особи-співвласника Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» - Корпорації «Альфа груп», було відкликано листом позивача від 17.10.2014 як застарілий.

Відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що інформація стосовно співвласника Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» - Корпорації «Альфа груп» була вказана в Листі від 02.04.2010, адресованому Міністру фінансів України, а також з тих підстав, що на брифінгу будинку Уряду 15.08.2014 Міністром фінансів України було повідомлено таку інформацію: « 80 лотерей, або 71% ринку, має ТОВ «М.С.Л.», власником якого, за нашими даними, є міноритарні акціонери «Альфа-Груп».

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

При цьому за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця) (п. 8 Інформаційного листа ВГСУ № 01-8/184 від 28.03.2007).

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вбачається, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга цієї статті встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів, якими, зокрема, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з наступними позовними вимогами до відповідача:

1. Визнати недостовірною інформацію, поширену в листі Служби безпеки України № 8/1/Р-293/30-7005 від 05.05.2015, а саме, що «Співвласником ТОВ «М.С.Л.» є Корпорація «Альфа груп».

2. Зобов'язати Службу безпеки України спростувати недостовірну інформацію, поширену в листі № 8/1/Р-293/30-7005 від 05.05.2015, а саме, що «Співвласником ТОВ «М.С.Л.» є Корпорація «Альфа груп», шляхом відкликання Службою безпеки України такого листа.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, а об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Як визначено статтею 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 7 України "Про інформацію" визначено, що право нінформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 ст. 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 р № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Як встановлено в ст. 277 Цивільного кодексу України, якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

З матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення спору у даній справі є поширення відповідачем у листі № 8/1/Р-293/30-7005 від 05.05.2015 спірної інформації, що «Співвласником ТОВ «М.С.Л.» є Корпорація «Альфа груп».

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, для вирішення спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити:

- чи мало місце поширення відповідачем інформації;

- чи стосувалася поширена інформація позивача;

- чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності;

- чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

В абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Матеріалами справи, підтверджується факт поширення відповідачем спірної інформації, що «Співвласником ТОВ «М.С.Л.» є корпорація «Альфа груп» в листі № 8/1/Р- 293/30-7005 від 05.05.2015, при цьому, така інформація стосується позивача, оскільки вказує на обставини співвласника юридичної особи позивача.

При дослідженні змісту спірної інформації судом встановлено, що доведенню підлягають викладені в листі № 8/1/Р-293/30-7005 від 05.05.2015 обставини стосовно співвласника товариства позивача.

Так, як зазначає відповідач, позивачем було подано до Міністерства фінансів України Лист від 02.04.2010 з інформацією стосовно співвласника Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» - Корпорації «Альфа груп».

Суд зазначає, що в абз. 2 арк. 2 Листа від 02.04.2010, адресованого Міністру фінансів України, президентом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» Ложенком Г.О. зазначено, що «Альфа груп» як власник «М.С.Л.» залучає великі фінансові ресурси, що за планом інвестування складають близько 140 млн. доларів США.

Власне, факт існування листа від 02.04.2010, адресованого Міністру фінансів України, позивачем не заперечується, а зміст такого листа, зокрема, в частині відомостей про власника Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» - корпорації «Альфа груп», позивачем не спростовано, в тому числі, поданням доказів протилежного.

В той же час, позивач у позові вказує на те, що корпорація «Альфа Груп» ніколи не була співвласником товариства позивача.

За таких обставин, викладені в позові доводи не знаходять свого підтвердження наданими до матеріалів справи доказами, тим більше, що у спірному листі № 8/1/Р-293/30- 7005 від 05.05.2015, а саме в абзаці 4, де викладено спірну інформацію, відсутня будь-яка дата, станом на яку відповідач включив корпорацію «Альфа-Груп» до співвласників товариства позивача, а отже, беручи до уваги також обставини щодо наявності листа позивача від 02.04.2010 із відомостями, що власником останнього є «Альфа група», суд дійшов висновку, що відповідачем не було поширено недостовірну інформацію.

Більше того, як передбачено приписами ст. 302 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування.

Як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Отже, суд дійшов висновку, що приписи ст. 302 ЦК України можуть поширюватись і на юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2014 Міністром фінансів України на брифінгу в будинку Уряду повідомлено, що 80 лотерей, або 71% ринку має ТОВ «М.С.Л.», власником якого, за даними Міністерства, є міноритарні акціонери «Альфа груп».

Отже, вказана інформація є інформацією, отриманою з офіційних джерел в розумінні ст. 302 Цивільного кодексу України, оскільки є інформацією органів державної влади, а отже не потребує перевірки її достовірності, у зв'язку з чим особа, яка таку інформацію використовує, відповідно до приписів вказаної статті Цивільного кодексу України, не несе відповідальності в разі її спростування.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не доведено, яким чином поширення відповідачем спірної інформації порушує особисті немайнові права позивача, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд звертає увагу, що наявність вказаної обставини, відповідно до висновків Верховного суду України, викладених в п. 15 Постанови Пленуму від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", є елементом складу правопорушення та, відповідно, однією з умов для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Так, позивач вказує на те, що повідомлення відповідачем недостовірної інформації в листі № 8/1/Р-293/30-7005 від 05.05.2015 стосовно співвласника товариства позивача посягає на ділову репутацію останнього, компрометує його в очах суспільства, гравців та партнерів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

В той же час, позивачем не доведено, яким чином поширення інформації про співвласника Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» впливає на оцінку підприємницької діяльності, ділових, професійних якостей такої особи, та яким чином завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам чи перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту поширення відповідачем недостовірної інформації в листі № 8/1/Р-293/30-7005 від 05.05.2015 стосовно співвласника товариства позивача і відсутні усі обставини в сукупності, що становлять юридичний склад правопорушення, на яке посилається позивач, а тому в позові про визнання недостовірною інформації, поширеної Службою безпеки України, про зобов'язання Служби безпеки України спростувати недостовірну інформацію шляхом відкликання листа № 8/1/Р-293/30-7005 від 05.05.2015 слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.12.2015.

Суддя Л.В.Прокопенко