ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р.Справа № 916/3873/15

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 359 від 25.02.2015р.

Від відповідача: не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря про стягнення 15 791,84 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі по тексту ДП „Адміністрація морських портів України) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря про стягнення заборгованості в загальному розмірі 11 194,41 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 10 612,25 грн., пені в сумі 553,36 грн. та трьох відсотків річних в сумі 28,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого державного майна № 133-28Б/49 від 31.12.2010р. зобовязань щодо своєчасного відшкодування витрат позивача на утримання орендованого відповідачем майна.

Під час розгляду даної справи ДП „Адміністрація морських портів України неодноразово уточнювало заявлені позовні вимоги. Так, згідно із заявою (вх. № 2-6237/15 від 13.11.2015р.) позивачем було збільшено розмір заявлених позовних вимог до загальної суми 15 791,84 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 14 159,00 грн., трьох відсотків річних в сумі 93,97 грн. та пені в сумі 1 538,87 грн. Вказана редакція позовних вимог була прийнята судом до розгляду як остаточна.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на відсутність у нього належного бюджетного фінансування для погашення спірної суми заборгованості. При цьому, Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря не скористалась правом на участь свого представника в судовому процесі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

23.11.2005р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Державною екологічною інспекцією з охорони довкілля північно-західного регіону Чорного моря України (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, у відповідності до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (далі обєкт оренди), а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 24,2 кв.м. на 4 поверсі адміністративно-побутового будинку ВПК 1 порту, що перебувають на балансі Морського торговельного порту „Южний (Балансоутримувач), що розташоване за адресою: 65481, Одеська область, м. Южний, МТП „Южний.

На підставі акту приймання-передачі від 23.11.2005р. регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області було передано, а Державною екологічною інспекцією з охорони довкілля північно-західного регіону Чорного моря України було прийнято в користування майно, яке є предметом договору оренди від 23.11.2005р., а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 24,2 кв.м. на 4 поверсі адміністративно-побутового будинку ВПК 1 порту, що перебувають на балансі Морського торговельного порту „Южний (Балансоутримувач), що розташоване за адресою: 65481, Одеська область, м. Южний, МТП „Южний.

Відповідно до договору від 27.08.2012р. було вирішено замінити сторону договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.11.2005р., із Державної екологічної інспекції з охорони довкілля північно-західного регіону Чорного моря України на Державну екологічну інспекцію Північно-Західного регіону Чорного моря. В свою чергу, на підставі договору від 30.07.2013р. було погоджено зміну балансоутримувача орендованого майна із державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний на Южненську філію державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація морського порту „Южний).

На підставі низки додаткових угод термін дії договору оренди від 23.11.2005р. був неодноразово продовжений, зокрема до 31.12.2013р. відповідно до умов додаткового договору від 21.02.2013р. При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем орендованого державного майна, так само як і докази заперечень орендодавця щодо продовження терміну його дії, у звязку з чим, суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна доходить висновку, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.11.2005р. на теперішній час є діючим.

22.08.2006р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Державною екологічною інспекцією з охорони довкілля північно-західного регіону Чорного моря України (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, у відповідності до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (далі обєкт оренди), а саме: нежитлові приміщення у будинку 601/1НРР-1 порту, загальною площею 21,46 кв.м., що перебувають на балансі державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний, що розташовані за адресою: Одеська область, м. Южне, МТП „Южний. Договір було укладено терміном до 31.07.2007р.

На підставі акту приймання-передачі від 22.08.2006р. регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області було передано, а Державною екологічною інспекцією з охорони довкілля північно-західного регіону Чорного моря України було прийнято в користування майно, яке є предметом договору оренди від 22.08.2006р., а саме: нежитлові приміщення у будинку 601/1НРР-1 порту, загальною площею 21,46 кв.м., що перебувають на балансі державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний, що розташовані за адресою: Одеська область, м. Южне, МТП „Южний.

Відповідно до договору від 27.08.2012р. було вирішено замінити сторону договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.08.2006р., із Державної екологічної інспекції з охорони довкілля північно-західного регіону Чорного моря України на Державну екологічну інспекцію Північно-Західного регіону Чорного моря. В свою чергу, на підставі договору від 30.07.2013р. було погоджено зміну балансоутримувача орендованого майна із державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний на Южненську філію державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація морського порту „Южний).

На підставі низки додаткових угод термін дії договору оренди від 22.08.2006р. був неодноразово продовжений, зокрема до 31.12.2013р. відповідно до умов додаткового договору від 21.02.2013р. При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем орендованого державного майна, так само як і докази заперечень орендодавця щодо продовження терміну його дії, у звязку з чим, суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна доходить висновку, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.11.2005р. на теперішній час є діючим.

Виходячи з положень п. 5.8 договору оренди майна, що належить до державної власності, від 23.11.2005р.. (в редакції договорів про внесення змін від 16.04.2009р.) Орендар зобовязаний укласти з Балансоутримувачм обєкту оренди договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання обєкту оренди, надання комунальних послуг Орендарю.

Згідно з положеннями п. 5.8 договору оренди майна, що належить до державної власності, від 22.08.2006р. Орендар зобовязаний протягом місяця укласти з Балансоутримувачем обєкту оренди договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання обєкту оренди, надання комунальних послуг Орендарю та користування земельною ділянкою.

31.12.2010р. між державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний (Порт-Балансоутримувач) та Державною екологічною інспекцією з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря (Орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого державного майна № 133-28Б/49 (далі по тексту договір № 133-28Б/49 від 31.12.2010р.), у відповідності до п. 1.1 якого Порт-Балансоутримувач забезпечує утримання будівлі з прибудинковою територією (далі Будівля) за адресою: 65481, Одеська область, м. Южне, ДП „МТП „Южний, в якій знаходиться орендоване Орендарем за договором оренди з РВ ФДМУ по Одеській області від 22.08.2006р. державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення у будинку 601 корпусу (інв. № 1104), загальною площею 24,20 кв.м., приміщення будинку 601/1 НРР-1 (інв. № 2392) порту, площею 21,46 кв.м. (далі по тексту договору майно), яке перебуває на балансі Порту-Балансоутримувача, а Орендар відшкодовує витрати Порту-Балансоутримувача на утримання будівлі, пропорційно до займаної ним орендованої площі в цій будівлі, згідно розрахунку (додаток № 1 до цього договору).

На підставі додаткової угоди № 1 від 07.08.2012р. у звязку із ліквідацією Державної екологічної інспекції з охорони довкілля Північно-Західного регіону Чорного моря та утворенням Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, було вирішено замінити сторону Орендаря за договором № 133-28Б/49 від 31.12.2010р. на Державну екологічну інспекцію Північно-Західного регіону Чорного моря.

В свою чергу, згідно з умовами додаткової угоди № 3 від 13.06.2013р. сторонами було погоджено заміну сторони договору державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний на державне підприємство „Адміністрація морських портів України.

Виходячи з положень п.п. 5.1, 5.4 договору № 133-28Б/49 від 31.12.2010р. сторони домовились, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2011р. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором на умовах оформлення сторонами додаткової угоди до цього договору.

При цьому, на підставі додаткової угоди № 8, яка набрала чинності з 01.01.2015р., сторонами було погоджено продовження терміну дії договору № 133-28Б/49 від 31.12.2010р. до 31.12.2015р., а розмір щомісячної плати за утримання орендованого майна, який застосовується з 01.01.2015р., було погоджено в сумі 2 949,79 грн. без урахування ПДВ.

Виходячи з положень п.п. 2.2.3, 3.1 договору № 133-28Б/49 від 31.12.2010р. Орендар зобовязаний не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити щомісячну плату на рахунок Порту-балансоутримувача на підставі рахунків Порту за утримання будівлі та прибудинкової території, пропорційно займаної Орендарем площі в цій будівлі за договором оренди майна, згідно рахунку.

Як свідчать матеріали справи, на адресу відповідача були направлені рахунки № 207 від 30.06.2015р., № 237 від 31.07.2015р., № 266 від 31.08.2015р. та № 288 від 30.09.2015р. на загальну суму 14 159,00 грн. з урахуванням ПДВ з метою отримання плати в якості компенсації витрат позивача на утримання орендованого Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря майна протягом періоду з червня по вересень 2015р. включно, про вручення яких останній свідчать наявні в матеріалах супровідні листи та повідомлення про вручення поштових відправлень під розписку.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, як свідчать матеріали справи, Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря в порушення прийнятих на себе за договором № 133-28Б/49 від 31.12.2010р. грошових зобовязань не здійснила компенсацію витрат позивача на утримання орендованого майна протягом періоду з червня по вересень 2015р. включно, в результаті чого, за відповідачем утворилась прострочена заборгованість перед ДП „Адміністрація морських портів України на загальну суму 14 159,00 грн. з урахуванням ПДВ.

З викладених обставин, господарський суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог ДП „Адміністрація морських портів України в частині стягнення із Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря суми основного боргу в розмірі 14 159,00 грн.

При цьому, господарським судом відхиляються заперечення відповідача проти позову, в обґрунтування яких покладено факт неможливості виконання ним як бюджетною установою спірних грошових зобовязань через те, що вони відносяться до незахищених видатків, проводити які Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря не має можливості, оскільки відповідно до положень ст.ст. 614, 617 ЦК України, ст. 218 ГК України відсутність у боржника грошових коштів для здійснення розрахунків за придбані товари, навіть у випадку фінансування такого боржника за рахунок коштів державного бюджету, не може бути підставою для звільнення цього боржника від відповідальності за допущене порушення власних зобовязань.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати витрат позивача на утримання майна позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було нараховано Державній екологічній інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря станом на 16.11.2015р. до сплати 3% річних в суму 93,97 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, господарський суд доходить висновку про його правильність та обґрунтованість, у звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення із Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря трьох відсотків річних в сумі 93,97 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями п. 4.2 договору № 133-28Б/49 від 31.12.2010р. передбачено, що при несвоєчасному внесенні плати за послуги згідно цього договору Орендар сплачує Порту-Балансоутримувачу пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

З посиланням на положення п. 4.2 договору № 133-28Б/49 від 31.12.2010р. позивачем було нараховано Державній екологічній інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря до сплати станом на 16.11.2015р. пеню в сумі 1 538,87 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафної санкції, заявленої до стягнення, господарський суд доходить висновку про його правильність та обґрунтованість, у звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача пені в сумі 1 538,87 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Проте, зважаючи на заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, яке викладене у відзиві на позов, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з положеннями п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При розгляді даного питання суд вважає за доцільне звернутися також до приписів п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18 (з наступними змінами та доповненнями), якими встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи незначний розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій, а саме пені в сумі 1 538,87 грн., неподання відповідачем будь-яких доказів на підтвердження факту вжиття ним всіх можливих заходів, направлених на своєчасне виконання спірного зобовязання, або доказів винятковості даного випадку, а також приймаючи до уваги необхідність забезпечення принципу дотримання майнових інтересів сторін, в тому числі і позивача як сторони, постраждалої від невиконання відповідачем спірного грошового зобовязання, суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення в межах даної справи.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що відсотки річних за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, які можуть бути зменшені судом, а є спеціальним способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У звязку з викладеним, у суду відсутні правові підстави для зменшення суми нарахованих позивачем трьох відсотків річних в порядку ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та ст. 83 ГПК України.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря перед ДП „Адміністрація морських портів України в загальній сумі 15 791,84 грн., яка складається із суми основного боргу в розмірі 14 159,00 грн., трьох відсотків річних в сумі 93,97 грн. та пені в сумі 1 538,87 грн., витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобовязання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі шляхом присудження до стягнення із Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на користь позивача суми основного боргу в розмірі 14 159,00 грн., трьох відсотків річних в сумі 93,97 грн. та пені в сумі 1 538,87 грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 629, 610, 612, 617, 625, 629, 901 903 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря /65114, м. Одеса, вул. 12-а лінія 6ї станції Люстдорфської дороги, буд. 22, / на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України /01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14, / в особі Южненської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України /65481, Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, 11, / суму основного боргу в розмірі 14 159 грн. 00 коп. /чотирнадцять тисяч сто пятдесят девять грн. 00 коп./, пеню в сумі 1 538 грн. 87 коп. /одна тисяча пятсот тридцять вісім грн. 87 коп./, три відсотки річних в сумі 93 грн. 97 коп. /девяносто три грн. 97 коп./, судовий збір в сумі 1 218 грн. 00 коп. /одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 07.12.2015р.

Суддя С.П. Желєзна