донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

10.12.2015 справа №905/1104/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №18 від 18.05.2015 р. ОСОБА_5 за довіреністю №б/н від 01.12.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тельманівський кар'єр", с.Гранітне Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від22 вересня 2015 р. (повний текст складено та підписано 28.09.2015р.)
у справі№ 905/1104/15 (суддя О.В. Кротінова)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ОСОБА_5", м.Запоріжжя
доПублічного акціонерного товариства "Тельманівський кар'єр", с.Гранітне Донецька область
простягення 91 018,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.06.2015р. у справі №905/1104/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ОСОБА_5", м.Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства "Тельманівський кар'єр", с.Гранітне Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 91 018,02 грн. з яких: 55 981,75грн. сума основного боргу, 1973,93грн. 3% річних, 33 062,34грн. інфляційних втрат задоволені у повному обсязі.

Публічним акціонерним товариством "Тельманівський кар'єр", с.Гранітне Донецька область подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору. Апелянт також зазначає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо доведеності та обгрунтованості позовних вимог, оскільки первинні документи, які містяться в матеріалах справи, не містять посилань на спірний договір, позивачем не надано на розгляд суду жодної специфікації, якою відповідно до умов договору визначається строк оплати, податкові накладні надані позивачем не мають жодного відношення до предмету спору, у звязку з чим розрахунки позивача 3% річних та інфляційних є безпідставними.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства "Тельманівський кар'єр", с.Гранітне Донецька область обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №0901-ТК від 09.01.2014р. Як зазначає позивач, за наведеним договором останній поставив відповідачу продукцію на загальну суму 140 629,98 грн., що підтверджує наявними у матеріалах справи видатковими накладними, рахунками фактурами, довіреностіями на отримання товарно-матеріальних цінностей. При цьому, вартість поставленої продукції відповідач оплатив частково у розмірі 84 648,23грн., у зв'язку з чим зобов'язання відповідача на загальну суму 55 981,75грн., за твердженням позивача, є невиконаним. На вказану заборгованість позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства "Тельманівський кар'єр", с.Гранітне Донецька область суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором поставки №0901-ТК від 09.01.2014р. щодо своєчасної оплати поставленої позивачем продукції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 09.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія ОСОБА_5 (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Тельманівський карєр (Покупець) укладено договір поставки №0901-ТК.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ч.6 ст.265 Господарського кодексу України та ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж.

Дослідивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання статей 712 Цивільного кодексу України, 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.1.2 договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, кількість товару, ціна за одиницю товару, що підлягає постачанню, вказується у специфікаціях до даного договору із зазначенням терміну, умов поставки та оплати товару, які є невідємною частиною даного договору після належного їх оформлення.

Поставка товару здійснюється окремими партіями, відповідно до замовлень (потреб) Покупця, на підставі підписаної уповноваженими представниками сторін специфікації, в яких обовязково повинна бути вказана інформація, яка передбачена п.1.2 даного договору. Поставка товару за цим договором здійснюється на умовах франко-склад Покупця, якщо інші умови поставки (згідно правил Інкотермс в редакції 2010р.) не передбачені підписаною сторонами специфікацією до даного договору (п.2.1 договору).

Разом з товаром Постачальник надає Покупцю наступні документи: видаткову та податкову накладну, рахунок-фактуру, копії сертифіката якості та походження товару, або інший документ передбачений чинним законодавством (п.2.2 договору).

За визначеннями п.4.1 договору передача-приймання товару проходить в місці здійснення поставки кожної окремої партії товару з обовязковим оформленням всіх необхідних документів передбачених чинним законодавством, в залежності від виду та умов поставки товару. При цьому Покупець зобовязується, заздалегідь до запланованої дати поставки товару, надіслати Продавцю (факсимільним звязком, електронною поштою або іншим способом) копію належним чином оформленої довіреності на отримання такого товару.

У відповідності до п.4.2 договору, датою поставки товару вважається дата, яка вказана у видатковій накладній постачальника, яка підписана уповноваженим представником покупця. Перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається в момент приймання передачі товару. Перехід ризику випадкового знищення або пошкодження/псування товару визначається в залежності від умов поставки товару згідно правил Інкотермс 2010.

Згідно п.9.1 наведеного договору, останній вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014р., а в частині взятих на себе обовязків до їх повного виконання.

Договір поставки №0901-ТК від 09.01.2014р. підписаний сторонами без заперечень та скріплений печатками підприємств.

Матеріали справи містять виписані позивачем рахунки-фактури №СФ-96 від 17.01.2014р., №СФ-350 від 13.02.2014р., №СФ-426 від 20.02.2014р., №СФ-473 від 03.03.2014р., №СФ-582 від 14.03.2014р., №СФ-817 від 09.04.2014р., №СФ-855 від 14.04.2014р., №СФ-891 від 17.04.2014р., №СФ-936 від 24.04.2014р., №СФ-1025 від 12.05.2014р., які надані Покупцю, що останнім також не заперечується.

Як встановлено господарським судом, позивач на виконання умов договору поставки №0901-ТК від 09.01.2014р. поставив, а відповідач за видатковими накладними №РН-59 від 17.01.2014р., №РН-272 від 14.02.2014р., №РН-342 від 20.02.2014р., №РН-380 від 03.03.2014р., №РН-474 від 18.03.2014р., №РН-538 від 26.03.2014р., №РН-597 від 02.04.2014р., №РН-659 від 09.04.2014р., №РН-689 від 14.04.2014р., №РН-724 від 17.04.2014р., №РН-793 від 24.04.2014р., №РН-967 від 12.05.2014р. отримав товар, загальною вартістю 140 629,98 грн.

Фактичне отримання відповідачем зазначеного вище товару підтверджується підписом представника відповідача на зазначеній накладній в графі „отримав(ла)" та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №ТК 20 від 16.01.2014р., №ТК 72 від 14.02.2014р., №ТК 87 від 20.02.2014р., №ТК 117 від 03.03.2014р., №ТК 151 від 17.03.2014р., №ТК 180 від 26.03.2014р., №ТК 223 від 09.04.2014р., №ТК 237 від 14.04.2014р., №ТК 258 від 17.04.2014р., №ТК 270 від 24.04.2014р., №ТК 292 від 12.05.2014р., копії яких залучені до матеріалів справи, а отже прийнятий відповідачем без заперечень. Крім того, факт отримання товару не спростовано відповідачем.

Видаткові накладні №РН-659 від 09.04.2014р., №РН-689 від 14.04.2014р., №РН-724 від 17.04.2014р., №РН-793 від 24.04.2014р., №РН-967 від 12.05.2014р. містять посилання на вищезазначений визначений в якості правової підстави заявлених позовних вимог договір.

Наразі, видаткові накладні №РН-59 від 17.01.2014р., №РН-272 від 14.02.2014р., №РН-342 від 20.02.2014р., №РН-380 від 03.03.2014р. не містять безпосереднього посилання на договір поставки №0901-ТК від 09.01.2014р., проте апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що свої зобов'язання за вказаними накладними позивач виконав у відповідності з умовами договору поставки №0901-ТК від 09.01.2014р., оскільки посилання на договір містяться у виставлених відповідачу рахункам фактурах, а саме: №СФ-96 від 17.01.2014р. №СФ-350 від 13.02.2014р., №СФ-426 від 20.02.2014р., №СФ-473 від 03.03.2014р. на сплату зазначених видаткових накладних. До того ж, вказаний у вищезазначених видаткових накладних товар, цілком узгоджується із товаром, який отримано відповідачем відповідно до довіреностей на отримання ТМЦ. Крім того, як встановлено господарським судом, відповідно до пояснень сторін, наданих у судовому засіданні, між сторонами не існує будь-яких інших господарських договірних правовідносин, крім тих, що виникли за договором поставки №0901-ТК від 09.01.2014р., що також не спростовано відповідачем. Також, поставка за зазначеними первинними документами здійснена у січні-березні 2014р., тобто під час дії договору поставки №0901-ТК від 09.01.2014р.

Найменування товару, вказаного у представлених суду рахунках, а також предмет поставки означений правочином, ідентичні виду товару, поставка якого здійснена за наведеними видатковими накладними.

Господарським судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень, які містяться матеріалах справи, а саме: платіжне доручення №333 від 02.04.2014р. в сумі 14 648,23грн. (з урахуванням листа №б/н б/д), №443 від 11.04.2014р. в сумі 10 000,00 грн., №166 від 15.04.2014р. в сумі 20 000,00 грн., №151 від 22.04.2014р. - в сумі 20 000,00 грн., №201 від 12.05.2014р. - в сумі 20 000,00грн., відповідачем частково сплачено суму заборгованості в розмірі 84648,23грн. Зазначені суми віднесені позивачем у рахунок погашення заборгованості відповідача за договором поставки №0901-ТК від 09.01.2014р., з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції. Запечерень відповідача з цього приводу не надходило.

Внаслідок означеного борг за спірною поставкою складає 55 981,75 грн.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням у свою чергу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Разом з тим, ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару

Таким чином, враховуючи дату складання видаткових накладних, що є підтвердженням виконання зобовязань позивачем за правочином у розумінні п.4.2 договору поставки №0901-ТК від 09.01.2014р., прийняття товару відповідачем та перехід права власності на нього у відповідності до умов договору поставки, за висновками суду момент, що обумовлює зобовязання відповідача здійснити повний розрахунок за поставлений товар є таким, що настав після його прийняття, а саме: за видатковою накладною №РН-59 від 17.01.2014р. 18.01.2014р., №РН-272 від 14.02.2014р. 15.02.2014р., №РН-342 від 20.02.2014р. 21.02.2014р., №РН-380 від 03.03.2014р. 04.03.2014р., №РН-474 від 18.03.2014р. 19.03.2014р., №РН-538 від 26.03.2014р. 27.03.2014р., №РН-597 від 02.04.2014р. 03.04.2014р., №РН-659 від 09.04.2014р. 10.04.2014р., №РН-689 від 14.04.2014р. 15.04.2014р., №РН-724 від 17.04.2014р. 18.04.2014р., №РН-793 від 24.04.2014р. 25.04.2014р., №РН-967 від 12.05.2014р. 13.05.2014р.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виникнення у відповідача обовязку оплатити товар не пізніше наступного дня після поставки товару, як це зазначено у рахунках фактурах.

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку продукції, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви до суду за останнім утворилась заборгованість в розмірі 55 981,75 грн.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості на суму 55 981,75 грн., Публічним акціонерним товариством Публічного акціонерного товариства "Тельманівський кар'єр", с.Гранітне Донецька область допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, щодо належного виконання договірних зобов'язань. Тому, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 55 981,75 грн. судом першої інстанції задоволені обґрунтовано.

Одночасно, Позивач просив суд стягнути з Відповідача три відсотки річних у розмірі 1973,93 грн. та інфляційних втрат у розмірі 33 062,34 грн.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення 3% річних на загальну суму 1973,93 за період з 13.05.2014р. по 17.07.2015р., а також інфляційних нарахувань за зазначені за період з червня 2014р. по червень 2015р. у розмірі 33062,34грн., апеляційна інстанція вважає його арифметично вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у цій частині.

Враховуючи підтвердження матеріалами справи того факту, що відповідач своїх зобов'язань за договором №0901-ТК от 09.01.2014р. належним чином не виконав, а саме: невчасно оплатив вартість поставленого товару, апеляційна інстанція визнає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. Зокрема, посилання скаржника на припущення з боку позивача порушень договору з огляду на ненадання на розгляд суду специфікації, якою відповідно до п.3.1. договору визначається строк оплати товару, судовою колегією до уваги не приймаються як необґрунтовані належним чином та безпідставно заявлені, з огляду на наступне.

Згідно розділу 3 договору сторони визначили ціну та порядок розрахунків, відповідно до яких покупець зобовязується сплатити Постачальнику вартість товару на умовах передбачених підписною сторонами специфікацією до даного договору (п.3.1); оплата за товар здійснюється в українських гривнях у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, який визначений в даному договорі та остаточно вказаний у рахунку-фактурі на відповідну партію товару, з урахуванням положень п.3.1 цього договору та/або відповідної специфікації (п.3.2); здійснюючи оплату за товар, Покупець зобовязується у платіжному дорученні в розділі Призначення платежу вказати: Оплата за товар згідно договору №0901-ТК від 09.01.2014р. (п.3.3).

Як встановлено вище, суд розглядає видаткові накладні як первинний документ у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні та умов укладеного між сторонами правочину, що відображає здійснення господарської операції у межах договору №0901-ТК від 09.01.2014р.

Таким чином, сторони погодили вартість товару шляхом фактичного його прийняття та підписання видаткових накладних, якому передує виставлення приведених вище рахунків-фактур.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача надіслано рахунки -фактури №СФ-96 від 17.01.2014р., №СФ-350 від 13.02.2014р., №СФ-426 від 20.02.2014р., №СФ-473 від 03.03.2014р., №СФ-582 від 14.03.2014р., №СФ-817 від 09.04.2014р., №СФ-855 від 14.04.2014р., №СФ-891 від 17.04.2014р., №СФ-936 від 24.04.2014р., №СФ-1025 від 12.05.2014р., отримання яких відповідачем не заперечується.

Крім того, вказані рахунки містять умову, згідно якої, якщо інше не передбачено договором, оплата кожного спірного рахунку здійснюється не пізніше наступного дня після поставки товару.

Тобто, отримавши зазначені вище рахунки, відповідач фактично погодився із зазначеним в останніх строком оплати.

Оскільки, відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів відмови від цієї продукції, прийнятті її у встановленому порядку на відповідальне зберігання, колегія суддів вважає, що свої зобов'язання позивач виконав у відповідності з умовами договору поставки №0901-ТК от 09.01.2014р.

Як зазначено вище, пунктом 2.2. договору, разом з товаром Постачальник надає Покупцю наступні документи: видаткову та податкову накладну, рахунок-фактуру, копії сертифіката якості та походження товару, або інший документ передбачений чинним законодавством.

Одночасно, за змістом ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

В свою чергу, оскільки передбачених вказаною нормою права дій відповідачем не здійснювалось, протилежного суду не доведено, відповідні заперечення відповідача судовою колегією до уваги не приймаються.

Також, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про порушення судом першої інстанції ст. 692 ЦК України як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки господарським судом при вирішенні спору взято до уваги положення закону про обов'язковість для сторін умов договору, а також встановлено факт належного виконання позивачем свого обов'язку за договором, що підтверджується видатковими накладними та наданими рахунками фактурами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Рішення господарського суду Донецької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 22.09.2015р. у справі №905/1104/15 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Тельманівський кар'єр", с.Гранітне Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22 вересня 2015 р. у справі № 905/1104/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3