ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про припинення провадження у справі

"07" грудня 2015 р.Справа № 11/17-5131-2011

Господарський суд Одеської області

У складі колегії суддів:

Головуючого судді Желєзної С.П.

Судді Волкова Р.В.

Судді Цісельського О.В.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Прокурор: Гончаренко А.О. /посвідчення/;

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 01.01.2015р.

Від третіх осіб:

- Міністерства оборони України: ОСОБА_4 за довіреністю;

- 9 Спортивного клубу: ОСОБА_5 за довіреністю № 39 від 13.01.2015р.

- товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін: ОСОБА_6 за довіреністю від 30.04.2015р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до приватного підприємства „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерства оборони України, 9 Спортивного клубу, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник військового прокурора Південного регіону України звернувся до господарського суду Одеської області із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до приватного підприємства "Інвестиційна компанія „Юг-Інвест про визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності на об'єкти нерухомості військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський 2 (2а)), а саме: бойлерну обсягом 2204 м. куб., комплекс біля басейну 5497 м. куб., басейни № 1 площею 1050 м. кв. і № 2 площею 425 м. кв., бігову доріжку 2758 м. куб., казарму - 2882 м. куб., спортивний зал № 1 - 6580 м. куб., спортивний зал № 2 та адміністративну будівлю - 5370 м. куб., розташовані на земельній ділянці загальною площею 5995,5 кв. м.

В процесі розгляду даної справи господарським судом в порядку ст. 27 ГПК України було залучено Міністерство оборони України та 9 Спортивний клуб до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача, а також залучено товариство з обмеженою відповідальністю „Грін Коін до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.06.2012р. по даній справі, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2012р., у задоволенні позову прокурора було відмовлено.

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2013р. рішення господарського суду Одеської області від 13.06.2012р. та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2012р. були скасовані, а дану справу було передано на новий розгляд до місцевого господарського суду.

В процесі нового розгляду даної справи господарським судом були встановлені обставини, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи, а саме обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Згідно із наведеною законодавчої нормою господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

За змістом пункту 2 частини першої статті 80 ГПК не допускається розгляд господарським судом двох чи більше справ зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет чи з тих же підстав.

За приписами процесуального законодавства, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондується зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. При цьому за змістом абзацу четвертого пункту 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26 грудня 2011 року N 18 (з наступними змінами та доповненнями) під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Виходячи із змісту наведеної процесуальної норми суду необхідно встановити наявність тотожності предмету спору, підстав, вимог, які розглядалися судами та наявність аналогічного складу учасників процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Одеської області від 16.02.2015р., постановленим за результатами розгляду заяви першого заступника військового прокурора Південного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справи №6-15/179-09-6390 за позовом Міністерства оборони України до приватного підприємства „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 9 Спортивного клубу, Кабінету Міністрів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін про визнання права власності, заяву прокурора було задоволено у повному обсязі та визнано за Міністерством оборони України право власності на обєкти нерухомості: нежитлові будівлі військового містечка № 216, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2(2а), а саме: бойлерну обсягом 2204 куб.м, комплекс біля басейну - 5497 куб.м, басейни № 1 площею 1050 кв.м та № 2 площею 425 кв.м, бігову доріжку - 2758 куб.м, казарму - 2882 куб.м, спортивний зал № 1 - 6580 куб.м, спортивний зал № 2 і адміністративне приміщення 5370 куб.м, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 5995,5 кв.м.

Вказане рішення було залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2015р. та в касаційному порядку не оскаржувалось.

В межах даної справи предметом спору є визнання права власності на той же самий обєкт нерухомого майна. По даній справі прокурор посилається на ті самі обставини, в результаті яких спірне майно із державної власності вибуло у власність ПП „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест. Склад учасників по данім справам абсолютно аналогічний з тією лише різницею, що Кабінет Міністрів України по справі №6-15/179-09-6390 виступав учасником процесу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, а в межах даної справи виступає позивачем, а Міністерство оборони України навпаки (в межах даної справи виступає третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача, а в межах справи №6-15/179-09-6390 виступало позивачем).

Відповідно до статті 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Статтею 27 цього Кодексу передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Тобто, в контексті статті 80 ГПК України, якою процесуальний закон не повязує наявність аналогічного спору зі статусом сторін, суд доходить висновку, що дана законодавча норма повинна застосовуватися і у випадках, коли процесуальні статуси сторін не співпадають, але беззаперечно коло учасників процесу збігається, так як основним моментом в таких випадках є матеріально-правова повязаність сторін. Крім того, суду незрозуміла позиція Кабінету Міністрів України, який в межах справи №6-15/179-09-6390 будучи учасником процесу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не був позбавлений можливості звернутися до суду як третя особа із самостійним позовом на предмет спору. Відсутність наведених дій даної особи свідчить про надання згоди діям прокурора та Міністерства оборони України.

При цьому, при прийнятті рішення про припинення провадження по справі з наведених вище підстав, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Звертаючись до Конституційних положень, суд зазначає, відповідно до ст.ст. 113, 114 Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади до складу якого входять Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр, віце-прем'єр-міністри, міністри. Згідно ст.116 Конституції України, Кабінет Міністрів України в тому числі забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади.

Приписами Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. На Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройними Силами України покладено обов'язок здійснювати від імені держави управління військовим майном. Майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління ст.ст.3, 14 Закону). Крім того, статус військового майна як державного визначений і приписами ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

Статтею 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном.

Факт того, що спірне майно має статус державного не потребує окремого доказування. Виходячи з приведених вище законодавчих норм матеріального права, діяльність Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади і Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади і військового управління, в тому числі направлена на виконання поставлених державою завдань та невідємно повязана із захистом прав та інтересів держави в межах їх компетенції, що свідчить про однаковість цілей, поставлених перед зазначеними особами державою. В даному випадку, враховуючи характер спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України та Міністерства оборони України, набуваючи статус позивачів по двом різним справам, реалізують повноваження власника майна держави, що в будь-якому випадку не тягне за собою зміну власника спірного майна.

Все вищенаведене безумовно свідчить про необхідність припинення провадження по даній справі, так як інститут власності має субєктну направленість, а в даному випадку субєктом права власності по двом справам та особою, за захистом інтересів якої і звернувся прокурор, є саме держава.

За таких обставин, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, провадження у даній справі підлягає припиненню.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п. 2 ч. 1 ст. 80, ст. 86 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі № 11/17-5131-2011 припинити.

Відповідно до ч. 4 ст. 80, ст. 106, 111-13 ГПК України ухвалу про припинення провадження у справі може бути оскаржено в апеляційному та касаційному порядку.

Головуючий суддя С.П. Желєзна

Суддя Р.В. Волков

Суддя О.В. Цісельський