РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015Справа №910/23578/15
За позовом Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Korvita-Farm» (Республіка Узбекистан, Ташкент)

про стягнення 178 059 533,40 узбецьких сум, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» (надалі - також позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Korvita-Farm» (Республіка Узбекистан, Ташкент) (надалі також - відповідач) суми заборгованості в розмірі 178 059 533,40 узбецьких сум за Контрактом №7/15-UZ/K від 02.06.2015р.

Під час перебування справи в провадженні позивачем було уточнено (зменшено) суму позовних вимог та заявлено до стягнення з відповідача 112 560 828,40 узбецьких сум, у зв'язку з частковою сплатою суми боргу відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за Контрактом №7/15-UZ/K від 02.06.2015р. в повному обсязі не виконав, вартість поставленого товару у строки визначені Контрактом не оплатив.

Відповідач відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2015р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, присвоєно справі №910/23578/15, розгляд справи призначено на 08.12.2015р., оскільки встановлено, що місцезнаходженням відповідача є 100077, Республіка Узбекистан, м. Ташкент, Мирзо-Улугбекський район, вул. Бозбозор, 7 проїзд, буд. №21.

Крім того, вказаною ухвалою зобов'язано позивача надати належним чином нотаріально завірені копії перекладу позовної заяви з додатками, ухвали про порушення провадження у справі від 04.09.2015р. на російську мову у двох примірниках.

21.09.2015р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано нотаріально засвідчений переклад на російську мову ухвали Господарського суду міста Києва від 04.09.2015р. про порушення провадження у справі №910/23578/15, а також надано копії позовної заяви №21/2-2211 з доданими до неї документами у двох примірниках.

Враховуючи викладене ухвалою від 21.09.2015р. судом було направлено доручення до Господарського суду міста Ташкент (Республіка Узбекистан) про вручення документів, а провадження у справі №910/23578/15 зупинено до 08.12.2015р.

01.12.2015р. від Господарського суду міста Ташкент (Республіка Узбекістан) надійшло підтвердження про вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду міста Києва від 04.09.2015р.

Ухвалою від 08.12.2015р. провадження в справі було поновлено.

В судове засідання представники від сторін не з'явились, додаткових заяв та клопотань до суду не надіслали.

Судом враховано також, що положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено визначення договірної підсудності справ господарським судам.

При цьому, правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою), в тому числі і питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, визначені Законом України «Про міжнародне приватне право».

Згідно ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності в процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону, якою визначено випадки виключної підсудності у справах з іноземним елементом.

Згідно п. 10.2. Контракту №7/15-UZ/K від 02.06.2015р. сторони погодили, що у випадку якщо сторони не прийдуть до згоді шляхом переговорів, то спір, що виникає по даному Контракту або в зв'язку з ним, підлягає передачі на розгляд та кінцевий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно ч. 2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992р., підписаного в тому числі Україною та Республікою Узбекистан, компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках , якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду. При наявності такої угоди суд іншої держави - учасниці Співдружності припиняє провадження у справі за заявою відповідача , якщо така заява зроблена до прийняття рішення по справі .

Враховуючи положення зазначених вище законів, міжнародних угод і умов Контракту, укладеного між сторонами, зазначений спір підлягає розгляду в господарському суді України, зокрема, Господарському суді міста Києва. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України , постанова від 23.07.2009р. У справі №05-6-45/39) .

На вказаному також зазначено в п. 1 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України №04-5/608 від 31.05.2002р. «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій», згідно приписів якого, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право») спір підлягає розгляду в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ЦПК.

У судовому засіданні 08.12.2015р. суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2015 року між позивачем (продавець - за Контрактом) та відповідачем (покупець - за Контрактом) було укладено Контракт №7/15-UZ/K (надалі - Контракт), відповідно до п. 1.1. якого, позивач продає, а відповідач купує, на умовах, викладених в даному Контракті фармацевтичну продукцію, що вироблена позивачем, надалі - товар, асортимент, кількість та ціна якого встановлюється в специфікаціях на поставку (Додатки до Контракту), які є невід'ємною частиною даного Контракту.

Одиничні ціни на товар, а також загальна ціна кожної окремої поставленої партії товару зазначаються в специфікаціях на поставку товару. (п. 2.1. Конракту).

Загальна сума Контракту складає - 500 000,00 доларів США (без НДС) та складає суму всіх специфікацій на поставку (Додатків до Контракту), які є невід'ємною частиною даного Контракту. (п. 2.4. Конракту).

Сторони прийшли до згоди, що поставка товару здійснюється на умовах СІР-Ташкент згідно «Інкотермс-2010». Транспортування товару, за згодою сторін, буде здійснюватись одним із наступних видів транспорту: залізничним транспортом, автотранспортом чи авіатранспортом, станції призначення:

- автотранспортом: Митний пост - «Арк Булок», м. Ташкент, вул. Самарканд йулі, 36, код 26003;

- залізничним транспортом: станція «Чукорсой», м. Ташкент, код станції - 720000; Митний пост «Чукорсой», м. Тагкент, вул. Джами, 20, код 26004; або станція «Ташкент-Товарний» код станції 722400;

- авіатранспорт: Митний пост - «СТК Ташкент Аеро», м. Ташкент Аеропорт, код 00102. (п. 3.1. Конракту).

Відповідно до п. 3.6. Контракту датою поставки вважається дата митного оформлення товару в державі відповідача.

Оплата вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом банківського переводу на рахунок позивача протягом 60 календарних днів від дати поставки. (п. 4.2. Конракту).

Даний Контракт вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діє до 31.12.2016р. (п. 9.1. Контракту).

Додатковою угодою №2 від 15.09.2015р. до Контракту сторони виклали п. 2.4. Контракту в наступній редакції: «Загальна сума Контракту складає 69 804,00 доларів США та складає суму всіх специфікацій на поставку, які є невід'ємною частиною даного Контракту.».

Окрім того, додатковою угодою №2 від 15.09.2015р. до Контракту сторони виклали п. 4.1. та п. 4.2. Контракту в наступній редакції: «Валюта платежу - суми Республіки Узбекистан. Розрахунки здійснюються в безготівковому порядку на умовах 100% відстрочки платежу протягом 40 календарних днів з моменту підписання даної угоди, в сумах Республіки Узбекистан за курсом Центрального банку Республіки Узбекистан на день оформлення митної декларації в режимі ІМ-40, шляхом банківського переводу грошових коштів на сумовий спеціальний рахунок за вказаними в Контракті реквізитами.

Пунктом 3 додаткової угоди №2 від 15.09.2015р. до Контракту встановлено, що по даному Контракту отримано товару на загальну суму 69 804,00 доларів США за наступною митною декларацією №00102/29.06.2015/0014783 на суму 69 804,00 доларів США. Зі сторони відповідача не була здійснена оплата шляхом банківського переводу на рахунок позивача. Сума заборгованості складає 69 804,00 доларів США, що в еквіваленті національної валюти республіки Узбекистан по курсу на день митного оформлення товару в режимі «випуск для вільного обороту» складає 178 059 533,40 узбецьких сум за наступною митною декларацією №00102/29.06.2015/0014783 борг на суму 69 804,00 доларів США, що складає 178 059 533,40 сум, по курсу ЦБ Республіки Узбекистан на день митного оформлення товару на режим «випуск для вільного обороту» із розрахунку 1 долар США = 2 550,85 сум.

Відповідно до специфікації №1 від 02.06.2015р. до Контракту сторонами погоджено, що загальна вартість товару становить 69 804,00 доларів США.

Позивачем було відправлено відповідачу за авіатранспортною накладною (Air Waybill) від 09.06.2015р. товар на загальну суму Контракту.

Відповідно до вантажно-мітної декларації №А460173 товар на загальну суму 69 804,00 доларів США був отриманий відповідачем.

Отже, товар був прийнятий відповідачем, що підтверджено наявними в справі доказами.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунок №15002234 від 02.06.2015р. для оплати на суму 69 804,00 доларів США.

Станом на 15.09.2015р. сторони домовились, що борг відповідача за Контрактом складає 178 059 533,40 узбецьких сум. (п. 3 додаткової угоди №2 від 15.09.2015р. до Контракту).

20.07.2015р. відповідачем було проведено платіж на суму 21 804 965,00 узбецьких сум, а 27.07.2015р. - платіж на суму 43 693 740,00 узбецьких сум.

Як підтверджується матеріалами справи, що не заперечено відповідачем, останнім не було проведено повного розрахунку за отриманий від позивача товар на суму 112 560 828,40 узбецьких сум, за вирахуванням сум вже сплачених відповідачем в розмірі 65 498 705,00 дорларів США.

У зв'язку з тим, що відповідач в повному обсязі не розрахувався за отриманий товар за Конрактом, позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 11 ГК Україны цівильни права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором визнається угода двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідачем оплату повної вартості товару на рахунок позивача проведено не було.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено сторонами, валюта платежу по Контракту - суми Республіки Узбекистан. (п. 4.2. Контракту, з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №2 від 15.06.2015р.).

Отже, з урахуванням п. 4.2. Контракту, в редакції Додаткової угоди №2 від 15.06.2015р., обов'язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем товару сплив - 18.07.2015р. (оплата протягом 40 календарних днів з моменту підписання даної угоди, в сумах Республіки Узбекистан за курсом Центрального банку Республіки Узбекистан на день оформлення митної декларації в режимі ІМ-40 (митне оформлення товару відбулось 08.06.2015р.), а тому, з урахуванням вказаного, прострочення оплати товару за Контрактом у відповідача перед позивачем виникло з 19.07.2015р.

Оскільки, як підтверджено матеріалами справи, свої зобов'язання відповідач за Конрактом щодо повної оплати вартості товару в строк визначений Конрактом не виконав, то заборгованість останнього по оплаті вартості поставленого позивачем товару складає 112 560 828,40 узбецьких сум.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в справі №910/23578/13 про стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 112 560 828,40 узбецьких сум підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також необхідно зазначити, що за приписами п. 4 ч. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Згідно відмітки канцелярії Господарського суду міста Києва, яка міститься на титульній сторінці позовної заяви, датою звернення позивача до суду є 03.09.2015р.

Окрім того, відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви у національній валюті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Як встановлюється матеріалами справи, позивачем сплачено судовий збір відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення №4063 від 02.09.2015р. на суму 22 432,83 грн.

Таким чином, враховуючи те, що сплата судового збору відбулась 02.09.2015р., тобто раніше, ніж звернення з подання позову до суду, то зазначення еквіваленту в національній валюті України визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати судового збору.

Згідно даних, які містяться на інтернет-сайті Національного банку України (http://www.bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchFormDate&time_step=daily&date=02.09.2015&execute=Виконати), офіційний курс гривні до долару США станом на 02.09.2015р. складає (0,8399 узбецьких сум за 100 гривень).

За таких обставин, станом на 02.09.2015р. (дату сплати позивачем судового збору), сума боргу відповідача в розмірі 112 560 828,40 узбецьких сум еквівалентна 945 398,39 грн.

Судовий збір позивача, у розмірі 22 432,83 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Korvita-Farm» (ідентифікаційний код 207160488, адреса: 100077, Республіка Узбекистан, м. Ташкент, Мирзо-Улугбецький район, вул. Бозбозор, 7, проїзд, б. 21) на користь Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» (, адреса: 03134, Україна, м. Київ, вул. Миру, 17) основний борг в розмірі 112 560 828,40 узбецьких сум (сто дванадцять мільйонів п'ятсот шістдесят тисяч вісімсот двадцять вісім сум 40 тійінів), що у гривневому еквіваленті становить 945 398,39 грн. (дев'ятсот сорок п'ять тисяч триста дев'яносто вісім гривень 39 копійок) та судовий збір у сумі 22 432,83 грн. (двадцять дві тисячі чотириста тридцять дві гривни 83 копійки).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.12.2015р.

Суддя С.М. Морозов