ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 Справа № 917/2496/15

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, Полтавська обл., 37500

до Відділу освіти, молоді та спорту Гребінківської районної державної адміністрації, вул. Жовтнева, 9, м. Гребінка, Полтавська обл., 37400

про стягнення 674 046,33 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14 від 05.01.2015 р.;

від відповідача: не зявилися.

17.12.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" про стягнення з Відділу освіти, молоді та спорту Гребінківської районної державної адміністрації 674 046,33 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 25.02.2015р. договору №94-Г-Б/1 на постачання природного газу за регульованим тарифом, з яких : 455 346,15 грн. основний борг за період з лютого по квітень 2015 року включно з урахуванням часткової оплати, 131 138,28 грн. пеня, 8 738,74 грн. 3% річних та 78 823,16 грн. інфляційні втрати.

Відповідач представництво у судове засідання не забезпечив, надав суду заяву № 01-19/1354 від 03.12.2015 р. (вх. № 17747 від 07.12.2015 р.) про визнання позову, у якій просить суд розглянути справу за відсутності його представників.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд,

встановив :

18.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (постачальник) та Відділом освіти, молоді та спорту Гребінківської районної державної адміністрації (споживач) було укладено Договір № 94-Г-Б/1 на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі-Договір, а.с. 7-12), відповідно до якого постачальник зобов'язувався постачати споживачу природний газ в порядку та обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач зобов'язувався оплатити вартість послуг з постачання газу (вартість газу і наданих послуг) у розмірах, строках, порядку та на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- договірні обсяги постачання газу споживачу наводяться в додатку № 2 до Договору (п. 2.1. Договору);

- послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку № 1 до Договору (п. 2.6 Договору);

- розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами (граничним рівнем цін), що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Оплата послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами, шляхом 100% попередньої оплати їх вартості із розрахунку договірного планового обсягу місячного постачання газу відповідно до Додатка 2 до Договору, не пізніше ніж за 10 календарних днів до місяця поставки. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи із ціни на газ на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 4.1 та п. 4.6 Договору);

- у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 6.2.2 Договору);

- цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, умови Договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме : з 18.02.2015 р.. Договір діє в частині поставки газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за надані постачальником послуги з постачання газу до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим Договором (п. 10.1 Договору).

12.01.2015 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (а.с. 13).

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з поставки товару споживачу та факт отримання останнім газу у період з лютого 2015 року по квітень 2015 року на загальну суму 884 557,97 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання передачі природного газу, а саме : від 28.02.2015 р. на суму 500 160,35 грн. за лютий 2015 р. (а.с. 14), від 31.03.2015 р. на суму 364 144,86 грн. за березень 2015 р. (а.с. 15) та від 30.04.2015 р. на суму 20 252,76 грн. за квітень 2015 р. (а.с. 16). Зазначені акти підписані представниками сторін, скріплені печатками сторін та є підставою для розрахунків за ними .

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем проведено не повну оплату вартості отриманого ним природного газу з порушенням строків, встановлених п. 4.6 Договору. Зокрема, 429 211,81 грн. було оплачено 17.06.2015 р., на момент предявлення позову розмір заборгованості складає 455 346,15 грн..

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 674 046,33 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 25.02.2015р. договору № 94-Г-Б/1 на постачання природного газу за регульованим тарифом, з яких : 455 346,15 грн. основний борг за період з лютого по квітень 2015 року включно з урахуванням часткової оплати, 131 138,28 грн. пеня, 8 738,74 грн. 3% річних та 78 823,16 грн. інфляційні втрати.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару (природного газу). Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України оплатив отриманий товар не повністю з порушенням встановлених строків. Дана обставина відповідачем визнається.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 455 346,15 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, а тому позовні підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 78 823,16 грн. інфляційних втрат та 8 738,74 грн. 3% річних за період з 10.03.2015 р. по 25.11.2015 р. (з урахуванням моменту виникнення зобовязань щодо оплати за отриманий природний газ за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6.2.2 Договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вже зазначалось вище, у п. 4.6 Договору сторони узгодили, що Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 131 138,28 грн. пені за період з 10.03.2015 р. по 06.11.2015 р. (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобовязань з оплати отриманого природного газу по кожному окремому акту), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, визнання відповідачем даного позову вчинено повноважною особою з дотриманням встановлених правил вчинення вказаної процесуальної дії, не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, та приймається судом, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору при предявленні даного позову відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 40, 43, 49, 78, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Відділу освіти, молоді та спорту Гребінківської районної державної адміністрації (вул. Жовтнева, 9, м. Гребінка, Полтавська обл., 37400), ідентифікаційний код юридичної особи 38540925, р/р 4622 в ГУДКCУ в Полтавській області, МФО 831019 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, Полтавська обл., 37500), ідентифікаційний код юридичної особи 05524713, п/р 102 в ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна", МФО 300120 455 346,15 грн. основного боргу, 131 138,28 грн. пені, 8 738,74 грн. 3% річних, 78 823,16 грн. інфляційних втрат та 10 110,69 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" в порядку ст. 40 ГПК України оригінал договору від 18.02.2015р. договору № 94-Г-Б/1 на постачання природного газу за регульованим тарифом з додатками на 11 арк..

Повний текст складено 18.12.2015 р.

Суддя О.В.Ківшик

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.