РІШЕННЯ

16 грудня 2015 року Справа № 913/945/15

Провадження № 9пн/913/945/15

за позовом Приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми Агро, м. Луганськ

до Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії Хліб України Новоайдарський елеватор, смт. Новоайдар Луганської області

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Державна акціонерна компанія Хліб України, м. Київ

про усунення перешкод в користуванні майном.

Суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

в присутності представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність б/н від 05.10.2015;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність б/н від 03.11.2015;

від 3-ї особи - ОСОБА_2, довіреність № 02-14/651 від 18.11.2015.

За письмовим клопотанням представника відповідача судом на підставі приписів ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду. Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер ЛГС15-083.

Суть спору: позивач, Приватне підприємство сільськогосподарська виробнича фірма «Агро» (далі - ПП СВФ Агро), звернувся з позовною заявою, в якій просить зобовязати відповідача, Дочірнє підприємство Державну акціонерну компанію «Хліб України» «Новоайдарський елеватор» (далі - ДП ДАК Хліб України Новоайдарський елеватор), та іншим особам усунути перешкоди в користуванні позивача зерном, що знаходиться на елеваторі за адресою: Луганська область, Новоайдарський р-н, смт. Новоайдар, вул. Октябрьська, буд. 42-а, шляхом вільного поїзду вантажних транспортних засобів на територію або з території елеватору та вільного завантаження зерна у вантажні транспортні засоби і вивантаження зерна з вантажних транспортних засобів.

В обґрунтування вимоги позивач посилається на укладений між ним та відповідачем інвестиційний договір № 1/245 від 20.07.2011, згідно з яким сторони мали реалізувати інвестиційний проект шляхом здійснення комплексу будівельних та монтажно-ремонтних робіт, технічного переоснащення та інших операцій, спрямованих на відновлення справного стану обєкту будівель, споруд та обладнання відповідача з можливим поліпшенням його окремих показників та елементів, збільшення його довговічності та вартості з метою спільного отримання прибутку від його експлуатації.

Відповідач, ДП ДАК Хліб України Новоайдарський елеватор, відзивом на позовну заяву, наданим суду 04.11.15, з позовом не погоджується та просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

1. Позивач не обґрунтував належним чином, у чому полягає перешкоджання користування майном та хто є власником цього майна, оскільки декларація про обсяги зберігання зерна станом на 01.10.2015, копія якої міститься у справі, не підтверджує права власності на зерно.

Відповідно до Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» має бути укладений договір складського зберігання зерна в письмовій формі та видано власнику зерна складський документ. При цьому зерно, прийняте на зберігання за простим або подвійним складським свідоцтвом, не може бути відчужене без правомірної передачі простого або подвійного складського свідоцтва.

Відповідно до ст. 37 вказаного Закону зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво, просте складське свідоцтво, складська квитанція.

Таким чином, відповідно до Закону правовою підставою наявності зерна на території зернового складу є договір складського зберігання та документ про отримання зерна на зберігання.

2. Щодо посилання позивача на укладений інвестиційний договір № 1/245 від 20.07.2011, то позивач не надав суду копію інвестиційного проекту, який передбачений в п. 1.4 договору, тобто йдеться про комплекс заходів інвестора з підготовки та розроблення документації, що містить максимальний повний опис і обґрунтування всіх особливостей майбутнього інвестування та є невідємною частиною договору.

Крім того, позивачем надані акти виконання робіт, повязаних з реалізацією інвестиційного проекту, передбаченого договором, які складені за невстановленою формою (мають бути акти форми КБ-2 та довідки КБ-3), тому не можуть бути належним доказом виконання будь-яких робіт та не можуть бути первинними документами обліку в будівництві. До того ж, відсутня інформація по прийняття на баланс позивачем чи іншою особою вартості виконаних робіт.

Враховуючи відсутність інвестиційного проекту та інші зазначені обставини, відповідач вважає посилання позивача на п. 3.6 інвестиційного договору хибним, а правомірність законності користування майном ДП ДАК «Хліб України» «Новоайдарський елеватор» недоведеним, оскільки позивач не вчинив всіх передбачених договором дій на його реальне виконання.

3. Щодо акту від 06.10.15, на який позивач посилається як на доказ здійснення йому перешкод у проїзді транспортних засобів на територію елеватора, то він складений в односторонньому порядку, а тому не може бути належним доказом.

4. Відповідач звертає увагу, що відповідно до наказу Мінагрополітики та продовольства України від 02.06.2015 № 201 та наказу голови правління ДАК «Хліб України» від 22.10.2015 представники ДАК «Хліб України» за участі директора елеватора ОСОБА_3 прибули на територію підприємства 27.10.2015 для проведення інвентаризації на ДП ДАК «Хліб України» «Новоайдарський елеватор».

Третя особа, Державна акціонерна компанія «Хліб України» (далі - ДАК «Хліб України»), не погодилась з позовною вимогою ПП СВФ «Агро» та подала позов про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просить зобовязати позивача у справі та третіх осіб усунути перешкоди у користуванні майном ДП ДАК «Хліб України» «Новоайдарський елеватор» () за адресою: Луганська обл., смт. Новоайдар, вул. Октябрьська, 42-а.

У судовому засіданні 01.12.2015 представник відповідача надав письмові пояснення, в яких не визнав позов ПП СВФ «Агро» та послався на п. 4.3 Статуту підприємства, згідно з яким воно має право вчиняти щодо майна засновника, ДАК «Хліб України» (3-тя особа у справі) будь-які дії лише з дозволу засновника.

До того ж, за змістом розділу 5 Статуту 3-тя особа є органом управління підприємства відповідача.

Представник позивача, ПП СВФ Агро, надав у судовому засіданні 01.12.2015 відзив на позовну заяву 3-ї особи, яким просить відмовити у позові з наступних підстав.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 134440, виданого Новоайдарською селищною радою 10.09.2010, право власності на обєкт нерухомості, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський р-н, смт. Новоайдар, вул. Октябрьська, буд. 42-а, зареєстроване за відповідачем.

Відповідно до пп. 3.7.3 Статуту ДП ДАК «Хліб України» «Новоайдарський елеватор» підприємство має право продавати і передавати іншим підприємствам, організаціям та установам, обмінювати, здавати в оренду, надавати безоплатно в тимчасове користування або в позику майно та кошти, а також належні йому будинки, споруди, устаткування…, а також списувати їх з балансу.

Відповідач уклав з позивачем інвестиційний договір та протягом 4-х років між сторонами цього договору не виникало питань щодо порушення прав та законних інтересів відповідача.

Позивач посилається на відомості, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення Київського райсуду м. Донецька по справі № 257/2408/14-ц від 20.06.2014 та інші документи, згідно з якими власником нерухомого майна ДП ДАК «Хліб України» «Новоайдарський елеватор» на час розгляду цієї справи є ТОВ «ОСОБА_4 Груп».

Щодо складських документів на зерно.

Інвестиційним договором передбачено, що на період реалізації інвестиційного проекту обидві сторони мають право користуватися спорудами та обладнанням елеватора для надання послуг із складського зберігання і підробки зерна. При цьому, під час використання потужностей елеватора витрати зі сплати всіх комунальних платежів несе інвестор, ПП СВФ Агро.

На укладення інвестиційного договору була отримана згода засновника, ДАК «Хліб України» відповідно до протоколу № 245 засідання правління від 20.07.2011.

Також листом від 20.07.2011 за № 1-2-24/929 ДАК «Хліб України» надало позивачу право надання послуг зі зберігання зерна та продуктів його переробки і на підставі цього листа та інвестиційного договору ПП СВФ Агро отримало сертифікат відповідності, таким чином, позивач виступає як зерновий склад.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи учасників судового процесу, суд дійшов наступного висновку.

Позивач звернувся з цим позовом до суду, оскільки вважає, що відповідачем порушуються його права та інтереси стосовно користування власним майном - зерном, що знаходиться на елеваторі за адресою: Луганська область, Новоайдарський р-н, смт. Новоайдар, вул. Октябрьська, буд. 42-а.

На думку позивача саме відповідач перешкоджає вільному поїзду вантажних транспортних засобів на територію або з території елеватору та вільному завантаженню зерна у вантажні транспортні засоби і вивантаження зерна з вантажних транспортних засобів.

Вирішуючи питання, повязані з вимогою позивача, суд виходить з наступного.

Відповідного до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Виходячи з цих норм доказування обставин полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. З цим також повязаний принцип належності доказів, який полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Звертаючись з позовною вимогою позивач мав, насамперед, надати суду належні докази того, що зерно, яке зберігається на елеваторі, та яке є предметом спору, є власністю позивача.

Суд не приймає як належний доказ надану до матеріалів справи копію декларації про обсяги зберігання зерна станом на 01.10.2015 (а.с.27), оскільки належним доказом права власності позивача на спірне зерно у спірних відносинах може бути подвійне складське свідоцтво, просте складське свідоцтво, складська квитанція, як це передбачено статтею 37 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що акт від 06.10.2015 (а.с.20), на який позивач посилається як на доказ здійснення йому перешкод у проїзді транспортних засобів на територію елеватора, складений в односторонньому порядку, а тому не може бути належним доказом.

До того ж з наданих позивачем документів не вбачається, що саме відповідач здійснює будь-які перешкоди у користуванні позивачем спірним майном.

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позову ПП СВФ Агро.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України витрати позивача зі сплати судового збору слід покласти на нього.

Щодо позову ДАК «Хліб України».

Стаття 26 ГПК України надає право особі вступити у справу третьою стороною, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, шляхом подачі позову до однієї або двох сторін.

При цьому, третя особа має бути субєктом спірних відносин, яка вступає в процес з метою захисту своїх прав чи охоронюваних законом інтересів.

Третя особа, ДАК «Хліб України», подала позов, в якому просить зобовязати позивача та третіх осіб усунути перешкоди у користуванні майном ДП ДАК Хліб України Новоайдарський елеватор, тобто майном, яке, на думку третьої особи, належить відповідачу, а не власне третій особі, що суперечить положенням статті 26 ГПК України.

Суд звертає увагу ДАК Хліб України на те, що самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що вона вважає, ніби у спірних відносинах з відповідачем перебуває саме вона і саме її право порушене відповідачем.

Таким чином, третя особа із самостійними вимогами заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь, тому третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, ДАК Хліб України не є власником спірного зерна, а доводи третьої особи, які наведені у позові, про те, що є реальна загроза вивезення рухомого майна та обладнання елеватора, що спричинить неможливість подальшої експлуатації елеватора згідно зі статутними завданнями, як зернового складу, лежать поза межами предмету спору, а тому, не можуть бути прийняті судом.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України витрати третьої особи зі сплати судового збору слід покласти на неї.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 26, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову Приватному підприємству сільськогосподарської виробничої фірми Агро, юридична адреса: 91045, м. Луганськ, кв-л 50-лєтія Оборони Луганська, 9, код 30877035, відмовити.

2. Судові витрати, повязані зі сплатою позивачем судового збору, покласти на позивача.

3. У задоволенні позову Державній акціонерній компанії Хліб України, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, код 20047943, відмовити.

4. Судові витрати, повязані зі сплатою третьою особою судового збору, покласти на третю особу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення підписане 17.12.2015.

Суддя А. Г. Ворожцов