ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 р. Справа № 923/1916/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Александрової Л.І. при секретарі Кудак М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Херсонгаз", м. Херсон

про стягнення 1328031 грн. 98 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник, дов. № 14-138 від 13.05.2014 року;

від відповідача - ОСОБА_2, представник, дов. № 150108/08/13 від 08.01.2015 року.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернувся до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" (відповідач), яким просить стягнути на свою користь пеню у розмірі 873320 грн. 24 коп., 145390 грн. 28 коп. 3% річних та 309321 грн. 46 коп. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 15, 22, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 26.11.2015 р. порушено провадження у справі та розгляд справи призначений на 08.12.2015 р.

Представник позивача підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити повністю з зазначених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу в його задоволенні, з підстав, які вказано у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

04 січня 2013 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» - (позивач у справі та продавець за договором) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Херсонгаз" (відповідач у справі та покупець за договором) був укладений договір №13-322-ВТВ купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 р. природний газ, для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

У пункті 2.1 договору вказано, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 40967,080 тис.куб.м., у томі числі обсяг газу визначений у цьому пункті договору по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу. Оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3 договору).

Ціна на газ відповідно до положень п. 5 договору установлюється НКРЕ і за 1000куб. на момент укладання договору становила 3509 грн. без ПДВ. Також сторонами узгоджено до ціни газу розмір збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тариф на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 74, 20 грн., крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 89,04 грн.

І всього до сплати ціна за 1000куб.м природного газу з урахуванням ПДВ визначено 4384,06 грн.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

У п.11 договору вказано, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами було укладено 14 додаткових угод, якими вносились зміни до договору №13-322-ВТВ купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. в частині зміни ціни на газ, обсягів поставленого газу, порядку обліку газу, строків оплати та строків дії договору.

Як з'ясовано судом, природний газ для виробничо-технологічних втрат та нормованих витрат ПАТ "Херсонгаз" зобов'язано придбати відповідно до норм чинного законодавства, в тому числі Постанови КМУ № 1729 від 27.12.2001 р., Договорів на розподіл природного газу, укладеним з Постачальником природного газу. Розрахунок нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики № 264 від 30.05.2003 р. і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за № 570/7891 та Методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 р. № 595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за № 1224/8545.

Відповідно до вищевказаної Методики виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів. Виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу - граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Судом встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу газу № 13-322-ВТВ від 04.01.2014р. позивач поставив з січня 2013 по листопад 2014 року, а відповідач прийняв за актами приймання-передачі природний газ на загальну суму 110530433,35 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.13 р. на суму 5467961,23 грн., від 28.02.13 р. на суму 8673451,46 грн., від 31.03.13 р. на суму 5923302,45грн., від 30.04.13 р. на суму 6070206,22 грн., від 31.05.13 р. на суму 869740,35 грн., від 30.06.13 р. на суму 652320,60 грн., від 31.07.13 р. на суму 636796,80 грн., від 31.08.13 р. на суму 659281,32 грн., від 30.09.13 р. на суму 787423,68 грн., від 31.10.13 р. на суму 1515517,26 грн., від 30.11.13 р. на суму 8677575,15 грн., від 31.12.13 р. на суму 17516030,19 грн., від 31.01.14 р. на суму 7625635,24 грн., від 28.02.14 р. на суму 5818855,00 грн., від 31.03.2014 р. на суму 6643579,41 грн., від 28.10.2014 року на суму 226073,25 грн., від 28.10.2014 року на суму 22656,72 грн., від 30.04.14 р. на суму 2847276,10 грн., від 28.10.2014 р. на суму 101284,91 грн., від 28.10.2014 р. на суму 9112,41 грн., від 31.05.14 р. на суму 580283,53 грн., від 30.06.14 р. на суму 278657,24 грн., від 31.07.14 р. на суму 289635,79 грн., від 31.08.14 р. на суму 407508,71 грн., від 30.09.14 р. на суму 295691,23 грн., від 31.10.2014р. на суму 8957704,26 грн., від 30.11.14р.на суму 18976872,84 грн.

Відповідач на момент розгляду спору судом розрахувався з позивачем у повному обсязі.

Між тим, позивач вважає, що розрахунки за поставлений газ відповідач здійснив несвоєчасно у зв'язку з чим нарахував пеню у розмірі 873320 грн. 24 коп., 145390 грн. 28 коп. 3% річних та 309321 грн. 46 коп. інфляційних втрат.

Отже, спірним питанням між сторонами у даній справі є строк оплати поставленого газу згідно договору купівлі-продажу.

Позивач посилається на пунктом 6.1. договору від 04.01.2013р. в редакції договору, яка діяла на час поставки газу, за яким оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Проте з матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 13 до договору купівлі-продажу газу №13-322-ВТВ від 04.01.2014р.

Пунктом 3 вищевказаної додаткової угоди сторони Договору внесли зміни до п.6.1. ст. 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» та виклали його у наступній редакції:

« 6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.».

Пунктом 4 додаткової угоди № 13 сторони договору виклали ст. 11. «Строк дії договору» в наступній редакції:

«Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.»

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони договору погодили як порядок та умови розрахунку, так і строки розрахунків. Зазначивши у абзаці 4 п. 6.1. Договору сторони дійшли згоди, про те, що у будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

З огляду на вищенаведене, остаточним розрахунком за фактично використаний природній газ є 20.01.2016 року, оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015року.

Дана позиція суду обґрунтована наступним.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначене поняття договору, відповідно до якого договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлені строки (терміни) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до п.п. 10.3 п.10 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ПАТ «Херсонгаз» Договору купівлі - продажу природного газу № 13-322-ВТВ від 04 січня 2013 року, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього Договору.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що додаткова угода № 13 до договору № 13-322-ВТВ від 04 січня 2013 року укладеного між сторонами діє з моменту його підписання, а саме з 22.12.2014 року та не розповсюджується на відносини сторін, які існували до її укладення є помилковими. Дані твердження спростовуються п. 4 додаткової угоди № 13 від 22.12.2014р., в якій вказано, що дія договору розповсюджується (а це і зокрема вже і з врахуванням порядку та строків оплати встановлених також цією додатковою угодою) на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р. На момент звернення позивача до суду дана додаткова угода є чинною, сторонами після укладання цієї додаткової угоди строки розрахунків встановлені нею не змінювались. Отже після укладення додаткової угоди №13 від 22.12.2014р. строки та порядок розрахунків встановлений нею розповсюджуються і на відносини, які склались до її укладення з 01.01.2013р. На момент розгляду справи судом договір діяв саме в редакції додаткової угоди № 13 від 22.12.2014р.

Договір №13-322-ВТВ від 04.01.2013 року з урахування додаткових угод до нього, в тому числі додаткової угоди №13 від 22.02.14 року за своєю правовою природою є договором купівлі - продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями відповідно до ст.ст. 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

За приписами ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 629 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ст.180 Господарського кодексу України встановлено істотні умови господарського договору. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За таких обставин, позивач не довів порушення відповідачем умов договору щодо строків оплати за фактично отриманий газ за спірний період. Відповідач по справі, враховуючи умови договору в редакції додаткової угоди № 13 від 22.12.2014р. не прострочив виконання грошового зобов'язання, а отже позивачем безпідставно заявлена вимога щодо стягнення 1328031 грн. 98 коп.: у тому числі 873320 грн. 24 коп. пені, 145390 грн. 28 коп. 3% річних та 309321 грн. 46 коп. інфляційних втрат.

Оскільки факт неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 13-322-ВТВ від 04.01.2013року позивачем не доведений, отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 14.12.2015 р.

Суддя Л.І. Александрова