ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р.Справа № 916/2844/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Аленіна О.Ю., Пироговського В.Т.

секретар судового засідання Мельник Ю.М.

за участю:

від ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» - ОСОБА_1 за довіреністю б-н, від 01.12.2015

від ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3, за довіреністю № 1731 від 01.09.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС»

на рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2015

у справі №916/2844/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС»

до відповідача ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_2

про зобовязання повернути майно та стягнення 261 968,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» (далі ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС») звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 07.09.2015, просить суд зобовязати ОСОБА_4 особу-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2М.) повернути ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» обладнання для приготування кави, передане у користування згідно договору оренди обладнання № 8 від 29.09.2010 загальною вартістю 426673,22 грн., а саме: капсульна еспрессо кавоварка Lavazza Blue LB 1001 Family Plus 105 одиниць, капсульна еспрессо кавоварка Lavazza Blue LB 2301 Family Plus 11 одиниць, капсульна кавоварка Lavazza Blue LB 850 CHIARA 20 одиниць та стягнути з ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за договором оренди обладнання № 8 від 29.09.2010 у розмірі 46352,83 грн. суми основного боргу, 5443,18 грн. пені, 26890,97 грн. 22% річних, 33371,31грн. інфляційних втрат, 17723,86 грн. неустойки, 132182,85 грн. сума штрафу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.09.2015 у позові ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим що, фактично передача обладнання, відносно якого виник спір, відбувалось на виконання договору, відмінного від того, на підставі якого заявлено даний позов, а саме на виконання договору оренди обладнання № 8 від 29 вересня 2010, що був наданий до матеріалів справи відповідачем. Матеріали справи не містять доказів передачі обладнання на виконання договору оренди обладнання № 8 від 29 вересня 2010, що був наданий позивачем та на підставі якого заявлено позовні вимоги у справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2015 по справі №916/2844/15 та прийняте нове рішення, яким зобовязати ФОП ОСОБА_2 повернути ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» обладнання для приготування кави, передане у користування згідно Договору оренди обладнання №8 від 29.09.2010 загальною вартістю 440 609,52 грн., а саме: Lavazza Blue LB 1001 Family Plus 105 одиниць, капсульна еспрессо кавоварка Lavazza Blue LB 2301 Family Plus 11 одиниць, капсульна кавоварка Lavazza Blue LB 850 CHIARA 20 одиниць та стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за договором оренди обладнання № 8 від 29.09.2010 у розмірі 46 352,83 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 24 221,39 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філінюк І.Г., судді Аленін О.Ю., Пироговський В.Т.) від 21.10.2015 апеляційну скаргу ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС»прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.11.2015 о 10:30.

24.11.2015 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду, задоволено клопотання ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» про відкладення розгляду апеляційної скарги та розгляд справи відкладено на 08.12.2015 о 12:00

У судове засідання 08.12.2015 зявився представник позивача та відповідача.

В судовому засіданні представник ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» апеляційну скаргу підтримав, відповідач в повному обсязі не згоден із твердженнями скаржника, викладених в апеляційній скарзі та просить суд у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення першої інстанції від 30.09.2015 у справі №916/2844/15 залишити без змін, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.09.2010 між ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір оренди обладнання № 8, згідно п. 1.1 якого Орендодавець зобовязався передати, а Орендар прийняти у тимчасове володіння та користування на умовах оренди комплект обладнання для приготування кави (майно, що орендується), яке належить Орендодавцю на праві приватної власності.

В підтвердження факту виконання положень Договору оренди обладнання № 8 від 29.09.2010 представником позивача було залучено до матеріалів справи копії актів прийому-передачі майна від 21.09.2010, 29.09.2010, 06.10.2010, 03.11.2010, 09.12.2010, 07.02.2011, 22.02.2011, 24.05.2011 за якими ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» передано у користування ФОП ОСОБА_2 105 одиниць капсульних еспрессо кавоварок Lavazza Blue LB 1001 Family Plus, 11 одиниць капсульних еспрессо кавоварок Lavazza Blue LB 2301 Family Plus та 20 одиниць капсульних кавоварок Lavazza Blue LB 850 CHIARA.

Позивачем зазначалось у позовній заяві, що як вбачається з вищевказаних актів прийому-передачі майна, передача обладнання здійснювалась ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» на виконання п.п. 2.1, 2.3 п. 2 та пп. 6.4.1 п. 6 договору оренди обладнання № 8 від 29.09.2010.

Проте, умови договору № 8 від 29.09.2010, що викладені у примірнику, наданому позивачем при поданні позову, не мають положень пп. 2.3 п. 2 та пп. 6.4.1 п. 6, якими визначався порядок та умови передачі обладнання.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції, фактично між сторонами спору було укладено два договори оренди обладнання № 8 від 29.09.2010, умови яких у значній частині відрізняються.

Фактично первісні документи (акти прийому-передачі майна), що були залучені позивачем до матеріалів справи, були складені на виконання іншого договору, однак з тими ж реквізитами - № 8 від 29.09.2010. В підтвердження вказаних обставин встановлено, що акти прийому-передачі майна від 21.09.2010, 29.09.2010, 06.10.2010, 03.11.2010, 09.12.2010, 07.02.2011, 22.02.2011, 24.05.2011 містять посилання на те, що передача майна відбувалась позивачем на виконання пп. 2.3 п. 2 та пп. 6.4.1 п. 6 договору оренди обладнання № 8 від 29.09.2010, які не містить договір, що був залучений позивачем до матеріалів справи при поданні позову, та на підставі якого заявлені вимоги у справі. Натомість, вказані положення пп. 2.3 п. 2 та пп. 6.4.1 п. 6, рівно як і п.п. 2.1 договору оренди обладнання № 8 від 29.09.2010 містить той договір, що був залучений до матеріалів справи відповідачем (а.с. 141-145).

Відповідно до пп. 2.3 договору, що був наданий відповідачем, визначалось, що дата підписання акта прийому-передачі є датою передачі обладнання в оренду. Обовязок підготовки акта прийому-передачі обладнання в оренду лежить на Орендодавцеві. А згідно до п.п 6.4.1 договору, що був наданий відповідачем, визначався обовязок Орендаря експлуатувати обладнання відповідно до його цільового призначення, визначеного у п. 4.1 договору, умов цього договору, для цього орендар зобовязується щомісячно закуповувати у Орендодавця сировину в кількості зазначені й в акті прийому-передачі. В свою чергу, п. 4.1 договору, що був наданий відповідачем, зазначає про те, що обладнання передається Орендарю у користування для приготування кавових напоїв з сировини, що постачається Орендодавцем і Орендар не має права використовувати обладнання з іншою метою.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, положення договору, на підставі якого заявлено позов, та положення договору, що був залучений до матеріалів справи відповідачем, містять досить істотні відмінності.

Так, договір, на підставі якого заявлено позов, укладався строком до 31.12.2012 Натомість строк дії договору № 8 від 29 вересня 2010 року, що був наданий відповідачем, передбачався до 28.09.2011.

В свою чергу, як встановлено судом, положення договору, на підставі якого заявлено позов, та положення договору, що був залучений до матеріалів справи відповідачем, суттєво відрізняються в частині обсягу відповідальності за неналежне виконання договору.

Так, договір, на підставі якого заявлено позов містив наступні положення про відповідальність сторін:

- за п. 9.1 Договору Орендар зобовязався нести відповідальність у випадку прострочення по сплаті орендних платежів більш ніж на 5 банківських днів від дати, вказаної в п. 5.2 договору, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від розміру простроченого грошового зобовязання за кожен день прострочення, а також 22% річних від простроченої суми. Крім того, з урахуванням п. 9.2 договору у випадку прострочення повернення майна Орендар зобовязався сплатити Орендодавцю штраф в розмірі 30% від загальної вартості майна, що передається в оренду, визначеної у додатку № 1 до даного договору, та подвійну суму орендних платежів.

В свою чергу, договір, що був наданий відповідачем, містить наступні положення про відповідальність сторін:

- п. 7.2 договору за порушення Орендарем строків виконання грошових зобовязань, передбачених договором, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від розміру простроченого грошового зобовязання за кожен день прострочення, інфляційні та 20% річних від простроченої суми. Крім того, з урахуванням п.п. 7.3,7.4 договору у випадку повернення пошкодженого обладнання або втрати обладнання, Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі 100% від вартості обладнання, встановленої відповідним актом прийому-передачі. Згідно п. 7.5 договору у випадку порушення Орендарем зобовязань передбачених п.п. 4.1, 6.4.1, 6.4.5 договору, Орендар сплачує Орендодавцю штраф за кожен окремий випадок в розмірі 11763,85 грн. Належним підтвердженням таких фактів буде акт складений представником Орендодавця із залученням двох незалежних осіб.

Отже, при поданні позову майнові вимоги ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» розраховані саме за договором, що був наданий при поданні позову (№ 8 від 29 вересня 2010 року). Так, у звязку з простроченням сплати орендних платежів за договором, позивачем здійснено розрахунок інфляційних, 22% річних та пені. Крім того, у звязку з не поверненням у визначений строк орендованого майна, позивачем нараховано відповідачу неустойку за користування обладнанням у розмірі подвійної орендної плати та штраф у розмірі 30% від загальної вартості майна.

Крім цього, 29.09.2015 до господарського суду Одеської області надійшла заява ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд зобовязати ФОП ОСОБА_2 повернути ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» обладнання для приготування кави, передане у користування згідно договору оренди обладнання № 8 від 29 вересня 2010 р. загальною вартістю 440609,52 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором оренди обладнання № 8 від 29 вересня 2010 р. у розмірі 46352,83 грн. суми основного боргу, 5443,18 грн. пені, 26139,75 грн. 20% річних, 34003,22 грн. інфляційних втрат, 29729,88 грн. неустойки.

Вказану заяву судом першої інстанції було не прийнято до розгляду, оскільки позивачем вже після початку розгляду справи по суті, який розпочався 11.09.2015 (що було зафіксовано у протоколі судового засідання від 11.09.2015), подано заяву, у якій фактично змінено підстави позову, оскільки нарахування заборгованості за уточненою заявою від 29.09.2015 проведено вже на підставі іншого договору (з тими ж реквізитами), що не відповідає обсягу прав позивача, визначеного положеннями ст. 22 ГПК України.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно з ст. 22 ГПК України зміна предмету або підстав позову є правом позивача, яким він може скористатися до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової зави, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, розяснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обовязків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, місцевим господарським судом правомірно не прийнято до розгляду заяву позивача, у якій фактично змінено підстави позову, оскільки нарахування заборгованості за уточненою заявою від 29.09.2015 проведено вже на підставі іншого договору.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Як було встановлено судом, фактично передача обладнання, відносно якого виник спір, відбувалось на виконання договору, відмінного від того, на підставі якого заявлено даний позов, а саме на виконання договору оренди обладнання № 8 від 29.09.2010, що був наданий до матеріалів справи відповідачем.

Відповідно до п. 3.3. договору оренди (який доданий до позовної заяви) передача майна в оренду здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом прийому передачі.

Проте, матеріали справи не містять доказів передачі обладнання (акт прийому передачі) на виконання договору оренди обладнання № 8 від 29.09.2010, що був наданий позивачем та на підставі якого заявлено позовні вимоги у справі, отже як вірно зазначив суд першої інстанції, такі позовні вимоги (у т.ч. вимоги про повернення майна, стягнення орендних платежів, річних, пені, штрафу, неустойки, інфляційних) заявлені ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» необґрунтовано, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено як настання строку виконання відповідачем грошового зобов'язання так і факту прострочення ним виконання такого зобов'язання.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Позивачем не доведено належними засобами доказування обставини, викладені в позові. За таких умов судова колегія погоджується з висновком господарського суду Одеської області про відмову у задоволені позову.

На підставі викладеного, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2015 по справі № 916/2844/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, винесено в результаті повного зясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99,

101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 29.09.2015 у справі №916/2844/15 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКАНІЯ ФУД СЕРВІС» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 10.12.2015.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя В.Т. Пироговський