ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р.Справа № 922/5975/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Дтек Добропіллявугілля", м. Білицьке
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномрія", м. Харків
про тлумачення умов договору
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, дов. від 01.06.2015 р.; ОСОБА_2, дов. від 24.07.2015 р.

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дтек Добропіллявугілля", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнічна компанія "Техномрія", про тлумачення п. 4.4 договору № ДУ-2014/36-КП від 02 січня 2014 року, визначивши, що датою поставки продукції вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, експрес-накладних), наданих постачальником, про прийняття продукції. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 218,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між позивачем та відповідачем виник спір у зв'язку з різним тлумачення пункту 4.4 договору № ДУ-2014/36-КП від 02 січня 2014 року відносно встановлення дати поставки продукції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 листопада 2015 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/5975/15 та призначено її до слухання у судовому засіданні на 24 листопада 2015 року.

24 листопада 2015 року ухвалою господарського суду Харківської області відкладено розгляд даної справи до 08 грудня 2015 року.

07 грудня 2015 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 48840 від 07 грудня 2015 року) про перенесення розгляду справи на іншу дату мотивоване неможливістю явки представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дтек Добропіллявугілля" 08 грудня 2015 року о 10:30 год. в господарський суд Харківської області для участі в судовому засіданні по справі № 922/5975/15. Дане клопотання долучено судом до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 08 грудня 2015 року позивач свого уповноваженого представника в засідання суду не направив, витребувані судом документи не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення та клопотаннями представника позивача (вх. № 48840 від 07 грудня 2015 року) про перенесення розгляду справи на іншу дату (арк. спр. 123-124, 125, 131-134).

В засідання суду 08 грудня 2015 року з'явилися представники відповідача.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача (вх. № 48840 від 07 грудня 2015 року) про перенесення розгляду справи на іншу дату, проти задоволення якого заперечували представники відповідача, зазначає наступне.

Вищій господарський суд України у Постанові № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського кодексу України судами першої інстанції" Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року (п. 3.9.2 постанови) розяснив господарським судам, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Як вбачається з ухвали господарського суду Харківської області у справі № 922/5975/15 від 24 листопада 2015 року, позивач був попереджений про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представника у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

З огляду на наведене, беручи до уваги той факт, що позивач не позбавлений права забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, а також не позбавлений права надати до матеріалів справи докази на обґрунтування своєї позиції без зявлення в засідання суду, попередження учасників судового процесу (в тому числі й позивача) про можливість розгляду справи за наявними документами, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача (вх. № 48840 від 07 грудня2015 року) про перенесення розгляду справи на іншу дату .

В судовому засіданні 08 грудня 2015 року представники відповідача не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

02 січня 2014 року між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) було укладено договір № ДУ-2014/36-КП за умовами п. 1.1 та 1.2 якого, в порядку та на умовах передбачених даним договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного значення (продукцію), в асортименті, кількості, в строки, по ціні і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору. Покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності з умовами даного договору.

Поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, по цінам, якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в Специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь яку кількість продукції, однорідній по своїм якісним показникам, яка супроводжуються одним документом про якість і одним товаросупровідним документом. Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції (п. п. 4.1, 4.4 договору).

Розрахунок за поставлену постачальником продукцію по даному договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, якщо інше, відстрочка більше 60 (шістдесяти) календарних днів не оговорена у відповідних Специфікаціях до даного договору. У випадку якщо строк оплати випадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день (п. 5.3 договору в редакції додаткової угоди до договору від 12 червня 2014 року).

До договору між сторонами складено та підписано специфікації до договору, які містяться у матеріалах справи (а. с. 19-32) та якими сторонами узгоджено інші умови проведення розрахунків (оплати), що повністю кореспондується з п. 5.3 договору: за специфікаціями від 18.06.2014 р., від 27.06.2014 р., від 24.07.2014 р., від 12.08.2014 р., від 29.08.2014 р., від 29.10.2014 р., від 30.10.2014 р., від 03.11.2014 р., від 06.11.2014 р., від 07.11.2014 р. (на суму 1 016,40 грн.), від 21.11.2014 р., від 25.11.2014 р. Специфікації від 11.08.2014 р. та від 07.11.2014 р. (на суму 1 886,40 грн.) не містять узгодження інших умов оплати. Специфікаціями до договору також зазначено про здійснення розрахунку в продовж певного періоду (в залежності від його визначення в специфікації), який обраховується з моменту поставки продукції.

Позивач вважає, що строк розрахунку за отриману продукцію не пов'язаний з датою оформлення видаткової накладної, а пов'язаний з датою, вказаною особисто представником покупця, на відповідних товаросупровідних документах (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, експрес-накладних), наданих постачальником, про прийняття продукції. Дані обставини й стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до відповідача про розтлумачення п. 4.4 договору № ДУ-2014/36-КП від 02 січня 2014 року.

Надаючи правову кваліфікацію спору у даній справі, з врахуванням встановлених обставин та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 3 Цивільного кодексу України (ч. 2 та 3), закріплює, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 213 Цивільного кодексу України визначено "тлумачення змісту правочину". Відповідно ч. 2 та 3 даної статті на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Правочин - це дія особи, яка відображає внутрішню волю останньої. Якщо волевиявлення виражене нечітко, можливе різне тлумачення волі сторін правочину, виникає необхідність у встановленні особливих правил тлумачення волі сторони правочину.

Згідно п. 4.4 договору, датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції.

Враховуючи те, що диспозиція ст. 213 ЦК України передбачає можливість тлумачення змісту договору у разі не чіткого вираження волевиявлення у договорі, а в п. 4.4 договору чітко виражає волевиявлення сторін - дата поставки це дата вказана представником покупця на товаросупроводжувальних документах, тобто є чітко вираженою, суд вважає позовні вимоги про тлумачення змісту. 4.4 договору безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що питання обрахунку строків з настанням яких у покупця виникає зобовязання щодо оплати отриманої продукції, а також застосування норм щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) повинно зясовуватись у спорі про стягнення грошових коштів (суми, боргу, пені, штрафу, тощо) та не входить до предмету тлумачення умов пункту договору. Заявлений позов про тлумачення пункту 4.4 договору є наслідком хибного тлумачення позивачем ст. 213 ЦК України відповідно до якої, як зазначено вище в даному рішенні суду, тлумаченню підлягає саме зміст правочину, а не виконання умов договору та обрахунок строків виникнення зобовязання і, відповідно, прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду даної справи суд покладає на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до ст. ст. 3, 6, 213, 509, 626, 627, 628, 629 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 10.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/5975/15