ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р.Справа № 916/2162/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.;

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.;

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 16.12.2015 року;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства „ОБРІЙ-ПЛЮС, м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 05.10.2015 року

у справі № 916/2162/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ДІО-СЕРВІС, Одеська область, смт Комінтернівське

до Приватного підприємства „ОБРІЙ-ПЛЮС, м. Одеса

про стягнення 22 932,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.10.2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „ДІО-СЕРВІС, Одеська область, смт Комінтернівське (Далі ТОВ „ДІО-СЕРВІС) до Приватного підприємства „ОБРІЙ-ПЛЮС, м. Одеса (Далі ПП „ОБРІЙ-ПЛЮС) про стягнення 22 932,00 грн. задоволені частково. Суд стягнув з ПП „ОБРІЙ-ПЛЮС на користь ТОВ „ДІО-СЕРВІС заборгованість у сумі 20 160,00 грн., 3 % річних у сумі 207,12 грн. та 1 622,55 грн. витрат на оплату судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 2 520,00 грн. відмовлено.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що вбачає доведеними та обґрунтованими заявлені позовні вимоги ТОВ "ДІО-Сервіс", у звязку з чим стягненню з ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС" на користь позивача підлягає сума заборгованості в розмірі 20 160,00 грн. та сума 3% річних в розмірі 207,12 грн.

Щодо стягнення з ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС" пені в розмірі 2 520,00 грн. суд першої інстанції вказав про те, що оскільки в Договорі поставки не встановлено такої міри відповідальності як пеня, то у суду відсутні правові підстави для задоволення такої вимоги.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ПП „ОБРІЙ-ПЛЮС звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийнявши нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права та вказав на те, що ПП „ОБРІЙ-ПЛЮС не було повідомлено про час, дату та місце проведення судових засідань по даній справі, що позбавило відповідача права надати докази, які підтверджували б виконання своїх зобовязань за Договором поставки.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Крім того, представник відповідача надав клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, що свідчать про виконання ним своїх зобовязань за Договором поставки.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. За таких обставин, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 28.08.2014 року між ТОВ "ДІО-СЕРВІС" (Покупець) та ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС" (Постачальник) було укладено договір поставки № 01/28/08-14.

Згідно п.п. 1.1, 1.2. Договору, його предметом є будівельні матеріали згідно рахунка (Товар). Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується приймати зазначений товар та оплачувати його на умовах, визначених цим Договором.

З пункту 2.1. Договору вбачається, що ціна товару встановлюється за домовленістю сторін в національній валюті України на основі діючого прайс-листа Постачальника та складає 20 160,00 грн., в тому числі ПДВ 3 360 грн.

В пунктах 3.1., 3.4. Договору зазначено, що поставка товару здійснюється за попередньою письмовою заявою покупця по факсу чи по електронній пошті. В заявці зазначається: найменування покупця; адреса доставки товару (у разі транспортування товару транспортом постачальника). Постачальник поставляє товар на протязі тридцяті банківських днів після виставлення рахунку-фактури покупцю.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється на підставі рахунків-фактур шляхом безготівкового переказу Покупцем коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно пункту 6.3., 6.4. Договору, Товари вважаються оплаченими, та обовязки з перерахування відповідних сум покупцем вважаються виконаними з моменту зарахування повної суми платежу на розрахунковий рахунок постачальника. Право власності на товар, що передається, переходить від постачальника до покупця після 100 % його оплати, та підписання видаткових накладних.

Пунктами 8.1., 8.2. Договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України. Сторона, яка порушила зобовязання, визначене цим Договором, та/або чинним законодавством України, зобовязана відшкодувати завдані цим збитки Стороні, права або законні інтереси якої порушено.

В пунктів 9.1. Договору сторони зазначили, що даний Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та діє до "31" грудня 2014р. (п.9.1. Договору).

ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС", на виконання умов Договору, виставило ТОВ "ДІО-СЕРВІС" рахунок №0042 від 28.08.2014 року на суму 20 160,00 грн.

Згідно платіжного доручення № 4 від 28.08.2014 року ТОВ "ДІО-СЕРВІС" сплатило ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС" 20 160,00 грн. за Договором поставки. Факт оплати також підтверджується випискою по особовим рахункам ТОВ "ДІО-СЕРВІС" за 28.08.2014 року, яка наявна в матеріалах справи.

Проте, ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС" н виконало взяті на себе зобов'язання за договором поставки в частині здійснення поставки товару на суму 20 160,00 грн., що і стало причиною звернення ТОВ „ДІО-СЕРВІС до господарського суду Одеської області із позовом про стягнення суми боргу, пені та 3 % річних.

Згідно ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За вимогами ст. 712 ЦК України, які кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів ст. 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За умовами ст.665 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 620 Цивільного кодексу України, якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги.

Згідно ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи закінчення строку дії Договору поставки № 01/28/08-14 від 28.08.2014 року та невиконання відповідачем своїх обовязків за Договором щодо поставки товару, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 20 160,00 грн., перерахованих в якості попередньої 100 % оплати за поставку товару.

З положень ст. 536 Цивільного кодексу України вбачається, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

У статтях 610,611 Цивільного кодексу України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За нормами частини 2 статті 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, враховуючи невиконання відповідачем свого зобовязання щодо поставки товару, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 207,12 грн.

Крім того, колегія суддів, погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, у звязку із відсутністю такої міри відповідальності в Договорі поставки.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо позбавлення його права надати докази, які підтверджували б виконання своїх зобовязань за Договором поставки у звязку із його неповідомленням, з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом призначалися та були проведені 4 судові засідання (19.06.2015 року,06.07.2015 року, 27.07.2015 року, 05.10.2015 року), про час, дату та місце проведення яких відповідача було повідомлено завчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи. Згідно даних повідомлень, завірені належним чином копії процесуальних документів надсилалися відповідачу на адресу: 65005, м. Одеса, Михайлівська площа, 1, проте дані повідомлення поверталися у звязку з тим, що за даною адресою було постійно зачинено.

Крім того, в матеріалах справи наявна заява відповідача, в якій він зазначає про те, що не отримував копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів, а це є підтвердженням того, що ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС" знало про наявність даної справи та не було позбавлено права надати докази та знаходитись у судових засіданнях. До того ж, слід зазначити, що до позовної заяви додано фіскальний чек із цінним листом, згідно опису якого позивач направив відповідачеві копії позовної та доданих до неї матеріалів саме на адресу ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС": 65005, м. Одеса, Михайлівська площа, 1.

Щодо наданої в судовому засіданні представником відповідача копії заяви про злочин, судова колегія зазначає, що така заява не може вплинути на вирішення даного спору по суті та не перешкоджає його розгляду, оскільки не підтверджує, не встановлює, та не спростовує встановлених судом фактичних обставин справи. Також, представник відповідача надав копії видаткових накладних від 29.08.2014 року, 19.09.2014 року та 26.09.2014 року, проте вони не є належними та допустимими доказами, оскільки згідно даних видаткових накладних ПП "ОБРІЙ-ПЛЮС" є одержувачем товару, а не постачальником та взагалі вони складені між іншими підприємствами, а отже не можуть бути предметом розгляду господарських відносин між сторонами у даній справі. Крім того, надана представником відповідача копія видаткової накладної № 015 від 30.09.2014 року, яка нібито складена між сторонами по справі, не містить ані підпису уповноважених на це осіб, ані печаток підприємств, а отже не може служити в якості належних та допустимих доказів у даній справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Приватного підприємства „ОБРІЙ-ПЛЮС, м. Одеса слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 05.10.2015 року у даній справі без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49; 99; 101-103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „ОБРІЙ-ПЛЮС, м. Одеса на рішення господарського суду Одеської області від 05.10.2015 року у справі № 916/2162/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 05.10.2015 року у справі № 916/2162/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Н.В. Ліпчанська

ОСОБА_2