КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2015 р. Справа№ 910/20736/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від позивача: Рябокляч Д.П. (дов. б/н від 03.08.2015);

від відповідача: Обухов В.В. (дов. б/н від 27.08.2015);

від третьої особи: Фінагіна В.Б. (дов. № 1-8/4356 від 02.06.2015);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма"

на рішення господарського суду м. Києва від 12.10.2015

у справі № 910/20736/15 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АДВЕНТ ІНВЕСТ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

Державна служба інтелектуальності власності України

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.10.2015 у справі № 910/20736/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 12.10.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2015 у даній справі прийнято до провадження апеляційну скаргу та призначено її розгляд на 09.12.2015.

07.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

09.12.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 09.12.2015 представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представники позивача та третьої особи - проти апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АДВЕНТ ІНВЕСТ" (далі-відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна служба інтелектуальності власності України про: - визнання недійсним з моменту його вчинення договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвом України № 47036 на знак для товарів і послуг (відносно знака для товарів і послуг "ЛАКМА", зареєстрованого для товарів 1, 2 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг), укладеного 18.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АДВЕНТ ІНВЕСТ"; - зобов'язання Державної служби інтелектуальності власності України внести зміни (відомості) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність", у відповідності до яких власником свідоцтва України № 47036 на знак для товарів і послуг (відносно знака для товарів і послуг "ЛАКМА", зареєстрованого для товарів 1, 2 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг) зазначити Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказував на те, що при укладенні оспорюваного договору у директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності, а саме, договір від 18.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АДВЕНТ ІНВЕСТ" було підписано генеральним директором з перевищенням своїх повноважень, оскільки відсутнє рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" щодо укладення договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг.

Суд першої інстанції, відмовив у задоволенні позову, посилаючись, крім іншого, на факт того, що після укладення договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013, позивач вчинив дії, направлені на наступне схвалення оспорюваного правочину, а саме по-перше, підписання акту приймання-передачі, на підставі якого передав відповідачу право власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 47036, який зареєстровано для товарів 1, 2 класів Міжнародної класифікації для товарів і послуг, по-друге, протоколом № 9 від 04.04.2014 провів залік взаємних вимог за додатковою угодою № 1 до договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.02.2013, підтвердивши, що сторони при підписанні даного протоколу не мають одна до одної будь-яких взаємних претензій.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" (далі - перша сторона), в особі директора Молчанова Валерія Володимировича та Товариством з обмеженою відповідальністю "АДВЕНТ ІНВЕСТ" (далі - друга сторона) укладено договір про передачу права власності на знаки для товарів і послуг, умовами якого передбачено, що перша сторона повністю передає належне їй право власності на зазначений нижче зареєстрований знак для товарів і послуг для всіх товарів, для яких він був зареєстрований, а друга сторона приймає у власність право власності на зазначений нижче зареєстрований знак для товарів і послуг для всіх товарів, для яких він був зареєстрований, а саме: знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 47036, який зареєстровано для товарів 1, 2 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг.

Відповідно до п. 1.2. договору, право власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 47036, яке передається за договором, буде належати другій стороні.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (п. 3.1. договору).

18.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" (далі - перша сторона), в особі директора Молчанова Валерія Володимировича та Товариством з обмеженою відповідальністю "АДВЕНТ ІНВЕСТ" (далі - друга сторона) укладено додаткову угоду № 1 до договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013, про наступне:

Відповідно до п. 1 додаткової угоди, сторони оцінили вартість права власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 47036, який зареєстровано для товарів 1, 2 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, що було передано згідно договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 у розмірі 500 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 83 333,33 грн.

Згідно п. 2 додаткової угоди, сторони домовились, що зазначена сума буде сплачена другою стороною шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок першої сторони протягом 90 (дев'яносто) календарних днів з моменту підписання договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013, або шляхом зарахування взаємних однорідних вимог, на підставі підписаного протоколу про залік взаємних вимог.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що договір, укладений з порушенням вимог чинного законодавства та статуту позивача, оскільки генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" не погодив на загальних зборах учасників товариства укладення та підписання всіх істотних умов договору, а тому просить суд визнати договір про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 недійсним.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в ст. 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Частиною 1 статті 1109 Цивільного кодексу України встановлено, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Як встановлено судом, сторони погодили всі істотні умови договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 203, 215 та ст. 241 Цивільного кодексу України, стверджуючи, що оскаржуваний договір підписаний генеральним директором позивача з перевищенням повноважень.

Так, відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ч. 1 ст. 239 Цивільного кодексу України).

Так, з вказаного договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 вбачається, що останній з боку позивача підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" Молчановим Валерієм Володимировичем.

На момент укладення спірного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" здійснювало свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма", протокол від 04.06.2007.

Пунктом 6.1. статуту передбачено, що вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Відповідно до п. 6.2.9 статуту, до виключної компетенції загальних зборів учасників належить, зокрема прийняття рішень про укладення товариством угод у будь-якій валюті на суму, що перевищує еквівалент 100 000 (сто тисяч) доларів США. Рішення про надання повноважень на укладання та підписання від імені товариства генеральним директором таких угод приймається окремим протоколом загальних зборів учасників. Прийняття рішень про укладення товариством певних угод, порядок укладання яких визначений в розділі 8 статуту товариства.

Згідно з п. 6.7 статуту, загальні збори учасників товариства скликаються генеральним директором не рідше, ніж один раз на рік.

Виконавчим органом товариства, що здійснює управління поточною діяльністю товариства, є дирекція, членами якої є генеральний директор та заступники генерального директора, які признаються загальними зборами учасників до наступного обрання (п. 6.11. статуту).

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, встановила, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків зазначивши, що договір про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 укладено генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" без перевищення повноважень, посилаючись при цьому на п. 6.2.9 статуту, та, встановлюючи, що директор позивача вказаних вимог Статуту не порушив.

Так, згідно з п. 8.7. статуту, загальні збори учасників товариства приймають рішення про надання повноважень генеральному директору на укладення значних угод (договорів) або угод (договорів), щодо яких є заінтересованість. Генеральний директор має право укладати та підписувати такі угоди тільки у випадку, якщо рішення щодо їх укладення прийнято на загальних зборах учасників товариства.

Пунктом 8.8. статуту встановлено, що "Значною угодою" у розумінні п. 8.7. статуту, вважатиметься угода (договір) або кількість взаємопов'язаних угод (договорів), за якими вартість майна (робіт або послуг), що є предметом даних угод (договорів), становить 10 (десять) і більше відсотків вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності.

Як було вказано вище, Договір було укладено 18.11.2013, а його ціна становила 500 000,00 (п'ятсот тисяч гривень нуль копійок) грн.

Судова колегія, врахувавши дані річної фінансової звітності за 2012 рік (адже саме цей рік передував року укладання вказаного Договору), встановила, що оспорюваний договір відноситься до «значної угоди» у розумінні п. 8.7 статуту ТОВ «ТД «ЛАКМА», оскільки за вказаним Договором вартість майна, що є предметом даного договору, становить більше 10 відсотків вартості активів товариства за даними вищевказаної останньої річної фінансової звітності .

Так, згідно Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва (форма № 1-м, код за ДКУД: 1801006) «Баланс на 31.12.2012» вартість активів ТОВ «ТД «ЛАКМА» на кінець звітного періоду становила 2 345,6 тис. грн. При цьому 10 % від цієї вартості складає 234 560,00 грн. Оскільки ціна вказаного Договору становила 500 000,00 грн., тобто була більшою ніж 10 % вартості активів позивача за даними фінансової звітності за 2012 рік, то вказаний Договір вважається значною угодою. Саме тому для укладення останнього обов'язковою та необхідною умовою було попереднє отримання Генеральним директором позивача Молчановим В.В., згідно вимог статуту, згоди на це від Загальних зборів Учасників ТОВ «ТД «JIAKMA» (у формі рішення прийнятого на загальних зборах учасників товариства, щодо укладення такого правочину) .

Проте, вказана згода від Загальних зборів Учасників ТОВ «ТД «JIAKMA» в матеріалах справи відсутня, відсутність відповідного рішення щодо укладання вказаного Договору, прийнятого на загальних зборах учасників товариства, не заперечується сторонами.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що договір про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 укладено генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" Молчановим Валерієм Володимировичем від імені позива у даній справі з перевищенням повноважень відповідно до п.п. 8.7., 8.8 Статуту.

В подальшому судовою колегією встановлено наступне.

Факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації (ч. 2 ст. 1114 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 ст. 13 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачено, що одночасно з публікацією відомостей про видачу свідоцтва Установа здійснює державну реєстрацію знака, для чого вносить до Реєстру відповідні відомості. Форма Реєстру та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Отже, лише після державної реєстрації факту передання виключних майнових прав шляхом внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, правонаступник набуває всіх прав інтелектуальної власності, передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 2.4. Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг, затвердженої Наказом Міністерства освіти і науки України від 03.08.2001 № 576 (далі - Інструкція), договір (ліцензійний договір) підписується сторонами, що його укладають.

Договір (ліцензійний договір) від імені юридичної особи підписується особою, що має на це повноваження. Підпис складається з повного найменування посади особи, яка підписує договір (ліцензійний договір), особистого підпису, ініціалів, прізвища, дати і скріплюється печаткою.

Договір (ліцензійний договір) або витяг з договору (ліцензійного договору) засвідчуються в порядку, установленому в країні його укладання.

Відповідальність за достовірність інформації, наведеної в документах, що подаються до Державної служби, несуть сторони договору (ліцензійного договору).

Згідно з п. 2.1. Інструкції, для публікації в бюлетені та внесення до реєстру (реєстру договорів) (реєстрації) відомостей про передачу права власності на знак (міжнародний знак) та надання дозволу (видачу ліцензії) на використання знака (міжнародного знака) (далі - відомості) до Державної служби подають такі документи:

- заяву про публікацію та внесення до реєстру (реєстру договорів) відомостей (далі - заява) - 1 прим.;

- договір (ліцензійний договір) або нотаріально засвідчений витяг з договору (ліцензійного договору) - 3 прим.;

- документ про сплату збору за опублікування відомостей - 1 прим.;

- довіреність, оформлену з дотриманням вимог чинного законодавства, якщо документи від імені сторони договору подає представник у справах інтелектуальної власності (патентний повірений) або інша довірена особа;

- довіреність на ім'я представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного), оформлену з дотриманням вимог чинного законодавства, від правонаступника власника свідоцтва, якщо він є іноземною особою або особою без громадянства, яка проживає чи має постійне місцезнаходження поза межами України (далі - іноземна особа).

Так, 24.03.2014 Державною службою інтелектуальної власності України прийнято рішення (реєстраційний номер № 16064, дата публікації та реєстрації 10.04.2014) про публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" та внесення до Державного реєстру свідоцтв України знаків для товарів та послуг відомостей про передачу права власності на знак за свідоцтвом № 47036, відповідно до яких право власності на такий знак передається власником свідоцтва - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Лакма" Товариству з обмеженою відповідальністю "Адвент Інвест".

Зазначене рішення прийнято Державною службою на підставі наступних документів: заяви представника позивача від 20.03.2014; платіжного доручення від 09.12.2013 № 223; довіреності від 19.08.2013, виписаної позивачем на ім'я свого представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного) Якобчука О.М.; договору від 18.11.2013 та довіреності від 01.08.2013.

У вказаній довіреності від 19.08.2013, виданій Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Лакма", зазначено про те, що Якобчук О.М. має право: підписувати та подавати заявки, заяви, клопотання, листи, заперечення, скарги та інші документи щодо одержання прав на об'єкти інтелектуальної власності, вносити до заяв необхідні виправлення та зміни, вносити до державних реєстрів відомості щодо передання права власності на об'єкти інтелектуальної власності або надання дозволу на використання об'єктів інтелектуальної власності іншим особам, підтримувати чинність охоронних документів на об'єкти інтелектуальної власності, скасовувати заявки; отримувати рішення, запити, повідомлення, експертні висновки та інші необхідні в процесі діловодства документи тощо, охоронні та інші документи; отримувати на руки необхідні в процесі діловодства документи, в тому числі рекомендовані листи та листи з повідомленнями в поштових відділеннях м. Києва; отримувати необхідні довідки, витяги та інші документи, подавати від імені довірителя позови, скарги, заяви, інші документи, розписуватись за довірителя, в тому числі завіряти від імені довірителя копії будь-яких документів, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта стосовно того, що пакет документів, необхідних для реєстрації передачі права власності на знак, подав до Державної служби інтелектуальної власності не позивач, а патентний повірений за довіреністю від відповідача є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, позивачем у відповідності до вимог Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та Інструкції було подано пакет документів, необхідних для реєстрації передачі права власності на знак, тобто позивачем вчинені дії, що свідчать про прийняття до виконання даного договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 - про наступне схвалення даного правочину позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Разом з тим, судом першої інстанції було зазначена, а судовою колегією перевірено, що 04.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" (далі - перша сторона), в особі директора Молчанова Валерія Володимировича, та Товариством з обмеженою відповідальністю "АДВЕНТ ІНВЕСТ" (далі - друга сторона) підписано акт приймання-передачі до договору про передачу права власності за знаки для товарів і послуг від 18.11.2013, відповідно до якого, в рамках договору перша сторона передає другій стороні право власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 47036, який зареєстровано для товарів 1, 2 класів Міжнародної класифікації для товарів і послуг.

Сторони оцінили вартість права власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 47036, який зареєстровано для товарів 1, 2 класів Міжнародної класифікації для товарів і послуг, що було передано згідно договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 у розмірі 416 666, 67 грн. без ПДВ, ПДВ (20 %) - 83 333, 33 грн., всього з ПДВ - 500 000, 00 грн.

04.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АДВЕНТ ІНВЕСТ" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" (далі - виконавець), в особі директора Молчанова Валерія Володимировича, підписано протокол № 9 про залік взаємних вимог, відповідно до якого замовник і виконавець прийшли до згоди про залік взаємних вимог з нижче вказаних документів, у яких замовник і виконавець є сторонами:

1.1. за додатковою угодою № 1 до договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 виконавець є кредитором, а замовник є боржником.

1.2. за угодою про відступлення права вимоги б/н від 26.02.2013 замовник є кредитором, а виконавець є боржником.

Розмір взаємних вимог, які погашаються з вищевказаних договорів становить 500 000, 00 грн., в тому числі ПДВ 83 333, 33 грн. (п. 2 протоколу).

Відповідно до п. 3 протоколу, з моменту набуття чинності даного протоколу сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та зобов'язаннями за вищевказаними документами.

Сторони, при підписанні даного протоколу не мають одна до одної будь-яких взаємних претензій (п. 4 протоколу).

Представники сторін підтвердили у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що вказаний правочин недійсним судом не визнавався.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності з п.п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Тобто, після укладення договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013, позивач вчинив дії, направлені на наступне схвалення оспорюваного правочину, а саме, по-перше, позивачем було подано пакет документів, необхідних для реєстрації передачі права власності на знак, тобто позивачем вчинені дії, що свідчать про прийняття до виконання вказаного договору про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013; підписання акту приймання-передачі, на підставі якого позивач передав відповідачу право власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 47036, який зареєстровано для товарів 1, 2 класів Міжнародної класифікації для товарів і послуг, по-друге, протоколом № 9 від 04.04.2014 провів залік взаємних вимог за договором про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.02.2013 (за додатковою угодою № 1 від 18.11.2013 до цього договору ), підтвердивши, що сторони при підписанні даного протоколу не мають одна до одної будь-яких взаємних претензій.

В абзаці 4 п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин, судова колегія дослідивши матеріали справи, встановила, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, які задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставини, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

Виходячи із наведеного, та враховуючи, що помилкові висновки суду першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення відносно того, що договір про передачу права власності на знаки для товарів і послуг від 18.11.2013 укладено генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" без перевищення повноважень, із посиланням при цьому на п. 6.2.9 статуту, не призвели до прийняття по суті неправомірного судового рішення, колегія суддів вважає за можливе оскаржуване апелянтом рішення у даній справі залишити без змін, зазначивши вищевказані мотиви.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 12.10.2015 у справі № 910/20736/15. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено, а тому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" слід залишити без задоволення , а рішення господарського суду м. Києва від 12.10.2015 у справі № 910/20736/15 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лакма" залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 12.10.2015 у справі № 910/20736/15 - без змін.

2. Справу № 910/20736/15 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 14.12.2015

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко