ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа № 917/769/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача не зявився

відповідача ОСОБА_1 (дов. №29-14/20 від 05.01.2015 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№5388П/1-8) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 10 листопада 2015 року у справі

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м. Полтава

про стягнення 3% річних у сумі 498740,74 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом, в якому після уточнень просив стягнути з Полтавського обласного КВПТГ "Полтаватеплоенерго" 3% річних від основного боргу у розмірі 494 372,40 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.06.2014 р. у справі №917/769/14 позов задоволено повністю.

На виконання рішення видано відповідний наказ.

Відповідач 28.10.2015 р. звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою, в якій просив розстрочити виконання рішення від 10.06.2014 р. у справі №917/769/14 на пять років рівними щоквартальними платежами з січня 2016 року по жовтень 2020 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.11.2015 р. у справі №917/769/14 (суддя Киричук О.А.) відмовлено відповідачу в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення.

Відповідач з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить ухвалу господарського суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву Полтавського обласного КВПТГ "Полтаватеплоенерго" повністю.

Позивач у відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, прийнятою у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що свою заяву боржник обґрунтовує лише можливими збитками та можливим погіршенням свого майнового стану, що всупереч вимогам ст. 121 ГПК України не свідчить про скрутне становище боржника та не підтверджує наявності обставин, які б ускладнювали виконання рішення у визначений строк. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду без змін.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що незявлення в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи, та враховуючи 15-ти денний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановлений ст.102 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглядати справу відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Полтавської області від 10.06.2014 р. у справі №917/769/14 залишеним без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 04.09.2014 та Вищого господарського суду України від 29.10.2014 р., позовні вимоги задоволені в повному обсязі, стягнуто Полтавського обласного КВПТГ "Полтаватеплоенерго" на користь ДК Газ України НАК Нафтогаз України 3% річних від основного боргу у розмірі 494 372,40 грн. та 9 887,45 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення господарським судом Полтавської області 22.09.2014 р. видано наказ.

В жовтні 2015 року, в звязку з неможливістю здійснити одночасне повне виконання рішення суду від 10.06.2014 р., Полтавське обласне КВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з заявою про розстрочку виконання судового рішення на пять років рівними щоквартальними платежами. Крім того, заявник просив затвердити наведений в заяві графік виконання рішення - з січня 2016 року по жовтень 2020 року.

В обґрунтування заяви відповідач, зокрема, зазначив про наявність виняткових обставин, які підтверджують ускладнення виконання рішення суду, та вказав на те, що повне виконання рішення суду на цей час може призвести до надзвичайної ситуації та соціальної нестабільності, порушення господарської діяльності відповідача, що, в свою чергу, призведе до припинення забезпечення громади області послугами теплопостачання.

Відмовляючи в наданні розстрочки виконання рішення, господарський суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку виключних обставин, які є підставою для надання розстрочки виконання рішення суду, а також відсутність доказів на підтвердження того, що боржник знаходиться в тяжкому фінансовому становищі. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що заявником не надано доказів намагання відповідача сплатити в добровільному порядку хоча б частину суми боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. за №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський суд вірно зазначив, що наведені боржником в обґрунтування неможливості своєчасного виконання судового рішення обставини не є виключними в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, оскільки згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями, тобто відсутність у боржника необхідних для виконання взятих на себе зобовязань грошових коштів не виправдовує порушення ним зобовязань.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, відповідач в обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення суду посилається на тяжкий фінансовий стан, неможливість одночасно повно виконати рішення, що єдиним джерелом надходження коштів, з яких проводиться оплата за спожитий природний газ постачальнику, є кошти отримані від реалізації теплової енергії та надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за затвердженими тарифами, які довгий час були економічно необґрунтованими, що оплата теплової енергії, для виробництва якої у позивача закуповується природний газ, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунки зі спеціальним режимом використання, на які не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Господарський суд вірно зазначив, що твердження заявника щодо скрутного фінансового становища свідчать лише про факт наявності у відповідача значних збитків від його господарської діяльності, а не про існування виняткових випадків, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Крім того, кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому.

Викладені в заяві обставини, в тому числі наявність рахунків зі спеціальним режимом використання, на які не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій, не є винятковими та такими, що роблять неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду, не враховані матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави.

Тобто, своє скрутне фінансове становище, збитковість підприємства відповідач не довів та не підтвердив належними доказами, які б свідчили про відсутність коштів на рахунках комунального підприємства, про наявність заборгованості по заробітній платі та які могли бути підставою для розстрочення виконання рішення, а тому суд правомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача.

Суд першої інстанції вірно встановив, що договір про закупівлю природного газу, у звязку з невиконанням зобовязань за яким утворився борг, сторонами укладався у 2010 році. Рішення господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості було прийнято у 2014 році. Докази намагання відповідача сплатити в добровільному порядку хоча б частину суми боргу, стягнуту за рішенням суду, в матеріалах справи відсутні.

Боржником до заяви про розстрочку судового рішення не надано жодних документів, що реально підтверджують фінансовий стан, а саме: копії звітів про фінансові результати, довідки про рух коштів з банківських установ, в яких відкриті рахунки боржника, за період з 20.12.2010 р., тобто, з моменту підписання договору на постачання природного газу по теперішній час.

Відповідач в апеляційній скарзі, як на підставу для надання розстрочки виконання рішення господарського суду посилається на те, що заява про розстрочку виконання рішення суду подана про стягнення неправомірно стягнутих 3% річних.

Колегія суддів вважає такі твердження безпідставними та необґрунтованими, оскільки рішення суду у даній справі було оскаржено в апеляційному та касаційному порядках, залишено без змін всіма судовими інстанціями, набрало законної сили і підлягає обов'язковому виконанню відповідно до приписів ст. 124 Конституції України.

Крім того, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що вказана заява про розстрочення виконання судового рішення не підлягає задоволенню, враховуючи і міжнародно-правові норми захисту порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 за № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Зі змісту ст. 121 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що його норми не містить конкретних підстав та застережень відстрочки чи розстрочки, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду.

В зв'язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження по виконанню наказу господарського суду Полтавської області від 22.09.2014 р. відкрито в жовтні 2014 року. Заявник просить надати розстрочку виконання рішення до жовтня 2020 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ПАТ НАК Нафтогаз України як державне підприємство є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно повязано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на її користь.

Бюджетом України та фінансовим планом позивача, затвердженим Кабміном України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу.

Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками.

Несплата боргів перед іноземними постачальниками газу може потягнути за собою зупинення постачання природного газу на територію України.

Як встановлено колегією суддів, за рішеннями суду, постачальник природного газу - НАК Нафтогаз України, зі свого боку, також стягнула з ДК Газ України штрафні санкції, а саме 3% річних та суми втрат від інфляції, за несвоєчасне невиконання умов договорів на постачання природного газу, що сталося не з вини ДК Газ України, а у зв'язку з несвоєчасними розрахунками боржників.

Наведена заборгованість ДК Газ України не реструктуризована, тому компанія змушена за вищенаведеними зобов'язаннями розраховуватись в повному обсязі.

Враховуючи наведене, а також обставини, що склалися в ДК Газ України внаслідок несвоєчасної оплати боржниками, в тому числі й Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства Полтаватеплоенерго заборгованості за спожитий природний газ, беручи до уваги, що ДК Газ України не є газовидобувною компанією, інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж її стягнення в судовому порядку з своїх контрагентів у ДК Газ України не існує, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала прийнята з врахуванням міжнародно-правових норм захисту порушених прав та вимог національного законодавства і правові підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Полтавської області від 10.11.2015 р. у справі №917/769/14 винесена при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106,121 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.11.2015 р. у справі №917/769/14 залишити без змін.

Повна постанова складена 11.12.2015 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.