КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа№ 910/21684/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Синиці О.Ф.

Шевченка Е.О.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача за первісним позовом: Шалашова В.І. за довіреністю № 326 від 12.10.2015;

відповідача за первісним позовом: Прокопенко Т.Ю. за довіреністю від 01.04.2015;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "КБ "Актив-Банк" Луньо І.В.

на рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015

у справі № 910/21684/14 (головуючий суддя: Босий В.П., судді Плотницька Н.Б., Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет"

про визнання правочину нікчемним

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

про спонукання до виконання зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/21684/14 в задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації відмовлено повністю. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" задовольнити частково. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" виконати договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 р. та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" наступні документи:

- оригінал договору про іпотечний кредит №109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р., з усіма наступними змінами та доповненнями, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" та ОСОБА_5;

- оригінал договору поруки-І від 20.05.2008 р., з усіма наступними змінами та доповненнями, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк", ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

- оригінал Договору поруки-ІІ від 20.05.2008 р., з усіма наступними змінами та доповненнями, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк", ОСОБА_6 та ОСОБА_8;

- оригінал Іпотечного договору від 22.05.2007 р., з усіма наступними змінами та доповненнями, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" та ОСОБА_7, що діє як майновий поручитель, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мудрою О.М. 22.05.2007 р., за реєстровим № 986;

- оригінали листування Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" із ОСОБА_6, органами виконавчої служби та будь-якими іншими фізичними та юридичними особами, що має відношення до стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за Договором про іпотечний кредит № 109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р. та звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 22.05.2007 р.;

- оригінали первісних бухгалтерських документів, які підтверджують факт надання кредиту ОСОБА_6 за Договором про іпотечний кредит № 109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р.;

- оригінали первісних бухгалтерських документів, які підтверджують факт погашення кредиту та процентів за кредитом ОСОБА_6 за Договором про іпотечний кредит № 109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р. Видати наказ.

В іншій частині в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "КБ "Актив-Банк" Луньо І.В. звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/21684/14 та прийняти нове, яким визнати договір відступлення права вимоги та заміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 року, укладений між ПАТ "КБ "Актив-Банк" та ТОВ "ФК "Арбімаркет" нікчемним, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального права.

Відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "КБ "Актив-Банк" Луньо І.В. у справі № 910/21684/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2015 колегію суддів у зазначеному складі прийнято до розгляду справу № 910/21684/14. Розгляд апеляційної скарги призначений на 07.12.2015. Також вказаною ухвалою задоволено клопотання скаржника, відстрочено сплату судового збору.

17.11.2015 відповідач за первісним позовом подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких вважає оскаржуване рішення господарського суду міста Києва таким, що відповідає закону та фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

07.12.2015 в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (апелянта) підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" (далі - Банк, позивач за первісним позовом) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" (далі - Товариство, відповідач за первісним позовом) про визнання договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" нікчемним.

Первісні позовні вимоги мотивовані тим, що вартість переданого права грошових вимог за договором про відступлення права вимоги та зміні сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, на думку позивача за первісним позовом, є значно заниженою, а отже у відповідності до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначений договір є нікчемним.

Заперечуючи проти первісного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" звернулось до господарського суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" про спонукання виконання зобов'язань по договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, що є предметом розгляду первісних позовних вимог, які банк вважає нікчемними.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані невиконанням з боку відповідача за зустрічним позовом його зобов'язань за договором про відступлення права вимоги та зміні сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 в частині передання позивачу за зустрічним позовом документів перелічених в п. 3.3. вказаного договору.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

01.09.2014 р. між Банком (первісний кредитор) та Товариством (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні (далі - Договір відступлення).

Відповідно до п. 1.1 Договору відступлення первісний кредитор, в порядку та на умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, за плату, передбачену договором, відступає, а новий кредитор набуває права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та в обсязі визначеному договором за договором про іпотечний кредит №109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р., укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_6, та договорами, що забезпечують зобов'язання боржника за договором про іпотечний кредит.

За змістом п. 1.2 Договору відступлення згідно договору новий кредитор одержує замість первісного кредитора право вимагати від боржника ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 914 353,49 грн., у тому числі: 791 665,50 грн. - поточний кредит, 33 333,36 грн. - прострочений кредит, 2 784,93 грн. - поточні відсотки, 86 568,70 грн. - прострочені відсотки.

Згідно з п. 2.1 Договору відступлення первісний кредитор та новий кредитор домовились, що вартість відступленого права вимоги за договором про іпотечний кредит складає 200 000,00 грн. та повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п. 2.2 цього договору.

Пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор повинен виконати своє зобов'язання щодо сплати вартості відступленого права, шляхом перерахування суми, зазначеної в п. 2.1 цього договору у гривнях на рахунок первісного кредитора. 100% вартості відступленого права вимоги за договором про іпотечний кредит має бути оплачена у день укладення цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.09.2014 р. між Банком (первісний іпотекодержатель) та Товариством (новий іпотекодержатель) був укладений договір відступлення права за іпотечним договором, за змістом п. 1.1 якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мудрою О.М. 22.05.2008 р. за реєстровим №986 (Іпотечний договір), укладений між первісним іпотекодержателем та фізичною особою ОСОБА_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (іпотекодавець), який забезпечує виконання умов договору про іпотечний кредит №109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р., разом із договорами про внесення змін та доповнень (основний договір), що укладений між первісним іпотекодержателем та фізичною особою ОСОБА_6, реєстраційний номер НОМЕР_2 (боржник).

В п. 1.2. Договору відступлення права за іпотечним договором від 02.09.2014 визначено, що цей договір укладено на підставі ст. 24 Закону України "Про іпотеку" у зв'язку з тим, що між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 за Основним договором, та в наслідок укладання цього договору до нового іпотекодержателя переходять всі права первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором, який забезпечує вимоги за Основним договором.

Водночас, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.09.2014 № 79 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Актив-Банк" з 03.09.2014 розпочато процедуру виведення позивача за первісним позовом з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, у відповідності до постанови Правління Національного банку України від 02.09.2014 № 545 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" до категорії неплатоспроможних" та ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку Банку, підстав для визнання Договору відступлення нікчемним.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

За змістом ч. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інші заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).

Згідно з п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як на підставу для нікчемності спірного Договору відступлення Банк вказує на те, що вартість переданого права грошових вимог за таким договором є значно заниженою та посилається на приписи п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вартість права вимоги за договором відступлення права вимоги відповідає ринковим цінам, що вбачається з наступного.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

У пункті 2.1 Договору відступлення первісний кредитор та новий кредитор домовились, що вартість відступленого права вимоги за договором про іпотечний кредит складає 200 000,00 грн. та повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п. 2.2 цього договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Як зазначено у пункті 2.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" звичайними є ціни, які за подібних обставин зазвичай сплачувалися за аналогічне майно у відповідний момент часу у відповідному регіоні. Доведення рівня таких цін покладається на особу, яка заявила вимогу про відшкодування вартості майна.

Поняття "звичайних" цін наведено в Податковому кодексі України. Відповідно до п. 14.1.71 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування.

Відтак, рівень звичайної ціни (рівень ринкової ціни) може бути визначений за результатами оцінки об'єкту продажу.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності, у цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які трава, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 12 вказаного Закону України звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

На підтвердження факту відчуження майнових прав Банком долучено до матеріалів справи звіт про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав, складений суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна експертна компанія "Правий берег" (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 14878/13, виданого Фондом державного майна України 17.07.2013 р.) від 01.12.2014 р.

Згідно вказаного звіту ринкова вартість майнових прав вимоги за договором про іпотечний кредит №109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р. визначена на рівні 411 667,94 грн., що більше ніж у 2 рази перевищує вартість відступленого на користь Товариства права вимоги за Договором відступлення (200 000,00 грн.).

В той же час, відповідно до ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

На підставі вказаної норми Товариством було замовлено рецензію звіту про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав, складеного ТОВ "Незалежна експертна компанія "Правий берег".

Як вбачається із наявної в матеріалах справи рецензії на вказаний звіт, проведеної оцінювачем-рецензентом ОСОБА_12, звіт ТОВ "Незалежна експертна компанія "Правий берег" від 01.12.2014 р. не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наданий Банком звіт за наслідками рецензування у встановленому Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" порядку був визнаний неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний, тому суд не приймав його в якості належного та допустимого в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказу підтвердження ринкової вартості майнових прав вимоги Банку за договором про іпотечний кредит №109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р.

При цьому, відповідно до звіту про оцінку права грошової вимоги за кредитним договором, складеним суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "МІРФІЛ" (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 12428/11, виданого Фондом державного майна України 06.09.2011), ринкова вартість права грошової вимоги за договором про іпотечний кредит №109.1.08/Д(С)-1 від 20.05.2008 р. станом на 01.09.2014 р. складає 191 700,00 грн.

Вказаний звіт рецензований в порядку, встановленому Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", та визнано таким, що відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

За таких обставин колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вартість відступленого права вимоги за Договором відступлення не тільки відповідала рівню звичайних цін на момент укладення такого договору, а і перевищувала такий рівень, відтак твердження позивача за первісним позовом про те, що вартість переданого права грошових вимог за договором є значно заниженою, є необґрунтованими.

Окрім цього, статтями 512 - 515 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Відтак, укладення Договору відступлення та Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 02.09.2014 р. не може розцінюватися, як відмова позивача від власних майнових вимог, а спірний договір спрямований на настання реальних для сторін договору наслідків.

Наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору нікчемним, скаржником в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України не доведено ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції.

При не доведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем за первісним позовом прав позивача за первісним позовом відповідно до визначених позивачем за первісним позовом підстав заявленого позову, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про спонукання до виконання зобов'язання суд відзначає наступне.

Договір відступлення є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 517 Цивільного кодексу України встановлено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до п. 3.3 Договору відступлення первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору усі документи та оригінали договорів, що пов'язані з договором про іпотечний кредит, договорами поруки, договором іпотеки та листування, що міститься у первісного кредитора.

За змістом п. 3.4.1 Договору відступлення первісний кредитор зобов'язаний на протязі двох робочих днів з дня укладення договору передати новому кредитору документи, перелічені в п. 3.3 (з підпунктами). Сторони узгодили, що кожна передача документів згідно п. 3.4.1. договору оформлюється шляхом підписання сторонами актів прийому-передачі документів повноважними представниками позивача первісного кредитора та нового кредитора в момент фактичної передачі зазначених документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про те, що строк виконання Банком зобов'язання з передачі документів, передбачених п. 3.3 Договору відступлення, на момент подання позовної заяви настав.

За приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять, а Банком не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання зобов'язання, передбаченого положеннями п. 3.3 та п. 3.41 Договору відступлення в частині передання на користь Товариства документів у встановлений строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Банком обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зустрічні позовні вимоги Товариства про зобов'язання Банку виконати Договір відступлення є правомірними та обґрунтованими в частині передачі індивідуально визначених документів, та не підлягають задоволенню в частині зобов'язання "інших документів", оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено факту існування таких документів.

Безпідставним є твердження скаржника, що укладення договору відступлення права вимоги потребувало погодження НБУ та є таким, що здійснений з порушенням обмежень встановлених НБУ.

Так, відповідно до постанови Національного банку України від 12.06.2014 р. № 349/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" до категорії проблемних", проте не було встановлено жодної заборони або обмежень на відчуження прав вимоги за кредитними договорами.

Банк, укладаючи договір відступлення права вимоги, не здійснював активних операцій з інсайдерами або пов'язаними особами, не передавав майно в забезпечення, не здійснював продаж будівель і споруд, не відкривав поточні рахунки фізичним особам, не здійснював перерахування коштів на рахунки фізичних осіб.

Таким чином, жодних порушень встановлених НБУ обмежень не було допущено при укладенні спірного договору відступлення права вимоги.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника на те, що ТОВ "ФК "Арбімаркет" є неналежним позивачем за зустрічним позовом, оскільки між Товариством та ОСОБА_13 було укладено Договір поруки від 01.09.2014, відповідно до якого кошти за Договором поруки на виконання зобов'язань за Договором відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 в сумі 200 000 грн. були сплачені ОСОБА_13 як поручителем 02.09.2014.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами з урахуванням визначених сторонами меж позовних вимог первісного та зустрічного позовів, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні первісних позовних вимог та щодо часткового задоволення зустрічних позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/21684/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки при поданні апеляційної скарги позивач за первісним позовом заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке було задоволено судом, однак не надав доказів сплати судового збору у встановлений строк, відповідно до ст. 49 ГПК України з нього підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 2679,60 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "КБ "Актив-Банк" Луньо І.В. залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі № 910/21684/14 - без змін.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3; ідентифікаційний код 26253000 з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду), в доход Державного бюджету України - 2679,60 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

3. Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

4. Матеріали справи № 910/21684/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.Ф. Синиця

Е.О. Шевченко