ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" грудня 2015 р. Справа № 918/522/14

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали заяви №03-05/3968/3064 від 27.11.2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про відстрочку виконання рішення суду від 01 липня 2014 року по справі №918/522/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про стягнення заборгованості в сумі 19 333 153 грн. 04 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-10 від 14.01.2015р.;

від відповідача (заявника) - ОСОБА_2, довіреність №03-05/950/772 від 19.03.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 19 333 153 грн. 04 коп., з яких 15 935 453 грн. 12 коп. - основний борг, 2 215 971 грн. 66 коп. - пеня, 927 892 грн. 90 коп. - 3 % річних, 253 835 грн. 36 коп. - інфляційні втрати, посилаючись на те, що 24 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Кредитор), Комунальним підприємством "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради (далі Первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (Новий боржник) був укладений договір №13/4015 про переведення боргу. Згідно умов договору, Первісний боржник переводить на Нового боржника борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором, в тому числі за договором №13/2718-ТЕ-28 від 25 грудня 2012 року. Відповідно до п. 3.1 договору №13/4015 до Нового боржника перейшли обов'язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, та всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов'язань за договорами, визначеними в п.1.1 договору №13/4015.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 01 липня 2014 року у справі №918/522/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 15 935 453 грн. 12 коп. основного боргу, 922 509 грн. 99 коп. 3% річних, 253 835 грн. 36 коп. інфляційних втрат, 1 095 828 грн. 48 коп. пені та 72 967 грн. 74 коп. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21.07.2014р. на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18 серпня 2014 року рішення господарського суду Рівненської області від 01.07.2014 р. у справі №918/522/14 залишено без змін, апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2014 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишено без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 18.08.2014 у справі №918/522/14 без змін.

Ухвалою суду від 08 грудня 2014 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про розстрочку виконання рішення суду від 01 липня 2014 року по справі №918/522/14 - задоволено частково. Розстрочено виконання рішення суду від 01 липня 2014 року по справі №918/522/14 з оплатою боргу до 25 числа щомісячно рівними частинами на 6 місяців згідно графіку.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2015 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 01.07.2014р. у справі № 918/522/14.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2015 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 01.07.2014р. у справі № 918/522/14.

Ухвалою суду від 02 листопада 2015 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 01.07.2014р. у справі № 918/522/14.

30 листопада 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надійшла заява №03-05/3968/3064 від 27.11.2015 року про відстрочку виконання рішення суду терміном на 2 місяці.

Ухвалою суду від 01 грудня 2015 року подану заяву прийнято та призначено до розгляду на 10.12.2015р..

10 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшли заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення (т.2, а.с. 118-119).

Крім того, 10 грудня 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача (заявника) надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (т.2, а.с.120-127).

У судовому засіданні 10.12.2015р. представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" просив задовольнити вказану заяву та відстрочити виконання рішення господарського суду Рівненської області від 01.07.2014р. у справі №918/522/14 на 2 місяці. Представник Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заперечив проти задоволення наведеної заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про відстрочку виконання судового рішення, суд дійшов висновку про необхідність відмови у її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з вимогами частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, пункту 1 частини 3 статті 129 Конституції України, суд здійснює надані йому повноваження виключно на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до приписів статті 121 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Зі змісту нормативних норм чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

За змістом статті 121 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження".

Наведеними нормами встановлено, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Відтак, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Такої ж правової позиції дотримується Пленум Вищого господарського суду України у пункті 7.2 його постанови від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Відтак, саме на заявника в контексті приписів статей 4-3, 33 ГПК України покладається обов'язок доведення існування відповідних підстав, тоді як стягувач, у разі наявності заперечень, має навести докази, що спростовують обставини, на які посилається заявник.

У своїй заяві щодо підстав для надання відстрочки Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" вказало на укладений договір про організацію взаєморозрахунків №11/375-в від 19.11.2015р., а також посилалося на те, що державним виконавцем накладено арешт на всі рахунки та майно ТзОВ "Рівнетеплоенерго" в межах суми стягнення за рішенням суду та суми виконавчого збору, в загальному розмірі 20 108 434,34 грн.. Також повідомив, що на даний час робота підприємства повністю заблокована.

В обгрунтування заяви, заявник зазначає, що 19.11.2015р. між ТзОВ "Рівнетеплоенерго" , НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками розрахунків підписано договір про організацію взаєморозрахунків за №11/375-в. Також посилається на те, що на даний час Кабінет Міністрів України здійснив розподіл субвенцій, зокрема по Рівненській області, проте у зв'язку із відсутністю відповідних розпорядчих документів територіальних органів державної влади відсутня можливість здійснити розрахунок за укладеним договором про організацію взаєморозрахунків.

Як вже було зазначено вище, норма статті 121 ГПК України передбачає, що задоволення заяви про розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Проте наведені заявником підстави для відстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для відстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан відповідача утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось обєктивних, незалежних від нього обставин.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. За приписами статті 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом і Законом України "Про виконавче провадження".

Суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини вважає, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Окрім того, за змістом частини 1 статті 229 Господарського кодексу України та частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України за невиконання грошового зобов'язання боржник несе відповідальність, якщо таке виконання стало неможливим внаслідок його винних дій чи бездіяльності, а не внаслідок дії непереборної сили, випадку тощо. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання. Тобто боржник може бути звільнений від відповідальності за невиконання своїх договірних зобовязань лише в силу обєктивних факторів.

Окрім того, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України не вважається винятковим випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язань, відсутність у боржника необхідних коштів.

В силу приписів статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Таким чином, наведені заявником обставини не засвідчують неможливості або ускладнення виконання рішення господарського суду Рівненської області від 01.07.2014р. по справі №918/522/14, і не є винятковими в розумінні статті 121 ГПК України. Ці обставини лише вказують на те, що примусове виконання даного судового рішення може негативно вплинути на фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 25.04.2012р. у справі № 2/97, від 22.07.2014р. №41/207, від 17.03.2014 р. №09/11/1925.

Крім того, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд зобов'язаний враховувати інтереси не лише боржника, а й стягувача.

Разом з тим, стягувач також є суб'єктом господарювання, здійснює підприємницьку діяльність та зобов'язаний оплачувати роботу своїх працівників. З матеріалів справи вбачається, що даний субєкт також перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Приписами частини 1 статті 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" не довело належними та допустимими доказами наявності правових підстав, з якими закон повязує можливість відстрочення виконання прийнятого у даній справі судового рішення, у задоволенні його заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 86-87, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Рівненської області від 01.07.2014р. у справі № 918/522/14.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6);

3- відповідачу рекомендованим (33027, м. Рівне, вул. Д.Галицького, буд. 27).