КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Справа№ 910/18926/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю представників сторін:

позивач: не з'явився

від позивача: ОСОБА_4 - дов. № 2238 від 24.07.2013р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2015р.

у справі № 910/18926/15 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в

Київській області

про стягнення 183 317, 78 грн.

В судовому засіданні 03.12.2015р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області про стягнення 183 317, 78 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення № 1168/12 від 03.07.2012р., а саме щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, а тому просив суд стягнути з відповідача 142 710, 02 грн. заборгованості, 38 913, 71 грн. інфляційних втрат та 1 694, 05 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2015р. у справі №910/18926/15 позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 142 710, 02 грн. заборгованості, 1 312, 89 грн. 3% річних, 26 357, 93 грн. інфляційних втрат та 3 407, 62 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове з вірним розрахунком інфляційних втрат.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки, на думку апелянта, судом першої інстанції було проведено невірний розрахунок інфляційних втрат.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області 13.10.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Самсін Р.І.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 18.11.2015р.

18.11.2015р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю направити представника в судове засідання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015р. розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладено на 03.12.2015р.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції 03.12.2015р. не з'явився, однак направив свого представника, який заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та доповнень до нього.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 03.12.2015р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.07.2012р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (позивач, орендодавець за договором) та Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (відповідач, орендар за договором) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1168/12, відповідно п. 1.1. якого орендодавець зобов'язується у 2012 році передати, а орендар прийняти і оплатити у строкове тимчасове, платне користування (оренду) частину нежитлової будівлі, адміністративний будинок, в подальшому «приміщення», що є власністю орендодавця на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2009р., зареєстрованого в Васильківському МБТІ номер витягу: 23899037 від 21.09.2009р. за номером 19460468, номер запису 282 в книзі 4-58.

Згідно п. 1.2. договору найменування послуг - послуги з оренди приміщень. Загальна площа приміщення, що орендується складає: 263,0 квадратних метрів, за адресою: 08600, АДРЕСА_1.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. договору орендна плата приміщення становить, не враховуючи плату за комунальні послуги, електроенергію, газ та інше: 95, 00 грн. за один квадратний метр орендованого приміщення в місяць та загальний розмір орендної плати за орендний місяць оренди становить 24 985,00 грн.

Пунктами 4.1., 4.2. договору сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря один раз на місяць не пізніше 10-го числа, наступного за розрахунковим, місяця, на розрахунковий рахунок орендодавця. Оплата здійснюється в національній валюті, на підставі акту виконаних робіт, який надає орендодавець.

Термін дії цього договору визначається з 03 липня 2012 року, строком на 35 місяців, тобто до 02 червня 2015 року включно (п. 10.1. договору).

Згідно п. 11.2.1. договору орендар вступає в строкове користування об'єктом оренди з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення.

У відповідності до п. 11.2.1. договору, 03.07.2012р. сторони договору підписали Акт приймання-передачі, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв займану під оренду частину нежитлової будівлі, адміністративний будинок загальною площею 263,0 квадратних метрів, за адресою: 08600, АДРЕСА_1, що призначене для розташування службових приміщень Васильківського міжрайонного відділення Державної служби охорони.

В подальшому, 02.06.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області підписали акт приймання-передачі нерухомого майна із оренди, відповідно до якого орендар повернув із оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що в період з грудня 2014р. по червень 2015р. позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату орендних платежів №26 від 01.12.2014р. на суму 24 985, 00 грн., №1 від 02.01.2015р. на суму 24 985, 00 грн., №3 від 02.02.2015р. на суму 24 985, 00 грн., №6 від 02.03.2015р. на суму 24 985, 00 грн., №8 від 01.04.2015р. на суму 24 985, 00 грн., №10 від 30.04.2015р. на суму 24 985, 00 грн. та №11 від 02.06.2015р. на суму 1 665, 67 грн., всього на загальну суму 151 575, 67 грн.

Крім того, позивачем було направлено на адресу УДСО при ГУ МВС України в Київській області акти здачі-приймання наданих послуг до договору оренди №1168/12 від 03.07.2012р., за період з грудня 2014р. по червень 2015р. на загальну суму 151 575, 67 грн., які підписані орендодавцем.

Вищезазначені рахунки та акти здачі-приймання наданих послуг отримані відповідачем, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії описів вкладень до цінних листів, квитанцій, а також рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Однак, в порушення умов укладеного між сторонами договору Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області оплату за оренду приміщення належним чином та у повному обсязі не здійснило, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за період з грудня 2014р. по червень 2015р. в розмірі 142 710,02 грн. (з урахуванням часткової оплати відповідачем боргу за грудень 2014р. в розмірі 8 865, 65 грн.), яка і заявлена позивачем до стягнення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря один раз на місяць не пізніше 10-го числа, наступного за розрахунковим, на розрахунковий рахунок орендодавця.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на викладене та норми чинного законодавства, доводи апелянта (відповідача) щодо несвоєчасного отримання коштів за надані ним охоронні послуги, відповідно відсутності грошових коштів для оплати послуг з оренди майна згідно спірного договору, не заслуговують на увагу.

Оскільки за період з грудня 2014р. по червень 2015р. відповідач дійсно користувався орендованим приміщенням згідно договору оренди №1168/12 від 03.07.2012р., що ним не заперечується, відповідач зобов'язаний перераховувати позивачеві орендну плату один раз на місяць не пізніше 10-го числа, наступного за розрахунковим, відповідно до умов спірного договору оренди №1168/12 від 03.07.2012р., у зв'язку з чим строк виконання відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати на момент звернення позивача з даним позовом до суду настав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 142 710, 02 грн. заборгованості по орендній платі, які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 38 913, 71 грн. інфляційних втрат та 1 694, 05 грн. 3% річних.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, виходячи з початкової суми заборгованості 16 119, 35 грн. та періодів застосування індексів інфляції та 3% річних, зазначених позивачем (а. с. 57, 58), за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розрахунки позивача є невірними в силу невірно зазначеної кількості днів прострочення та не врахування того, що орендна плата за червень 2015р. становить 1 665, 67 грн., а не 24 985,00 грн., а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в розмірі 1 312, 89 грн. та 26 357, 93 грн. відповідно, в іншій частині вимог про стягнення 381, 16 грн. 3% річних (1 694, 05 грн. - 1 312, 89 грн.) та 12 555, 78 грн. інфляційних втрат (38 913, 71 грн. - 26 357, 93 грн.) слід відмовити.

При цьому, колегія суддів відзначає, що здійснення судом першої інстанції розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, виходячи з початкової суми заборгованості 16 120, 00 грн., а не 16 119, 35 грн., не вплинуло на правильність розрахунків та кінцевий результат визначення сум інфляційних та 3% річних, що підлягають стягненню.

Наданий відповідачем контррозрахунок інфляційних втрат є арифметично невірним та необґрунтованим, а тому не приймається колегією суддів до уваги.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 21.09.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2015р. у справі № 910/18926/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2015р. у справі № 910/18926/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18926/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала