ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 р. Справа № 909/1195/15

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС", вул. Пирогова, б. 150, м. Вінниця, 21037

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю"ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн Компані", вул. Б.Хмельницького, 68, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300

про стягнення 1 664 214,36 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність від 02.07.15,

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, довіреність від 17.08.15,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВІС" звернулося в господарський суд Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн Компані" про стягнення 1 664 214,36 грн. заборгованості, в тому числі 1 322 953 грн. основного боргу, 288787,21 грн. пені, 13195,52 грн. - 3% річних, 39278,63 грн. інфляційних .

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 23.10.15 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.11.15. Ухвалою суду від 24.11.15 розгляд справи відкладено на 25.12.15.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач позов визнав, про що подав заяву про визнання позовних вимог від 15.12.15 (вх.№19681/15 від 15.12.15).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст.43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

28.02.13 між сторонами по справі укладено договір поставки №ДМП-83 із протоколом розбіжностей від 28.02.13, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов'язується передавати у власність покупця (відповідач), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов"язується прийняти й оплатити замовлений ним товар (п.1.1. договору).

Відповідно до п.3.4. договору відповідач зобов"язаний провести повний розрахунок за кожну отриману партію товару згідно отриманої накладної протягом тридцяти календарних днів, рахуючи з дати, зазначеної у видатковій накладній. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів, сплачених відповідачем за поставлену партію товару на поточний рахунок позивача (п.3.6. договору).

На виконання умов договору позивач протягом квітня-вересня 2015 року поставив відповідачу товар на загальну суму 3979635 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с.41-84).

Однак, взятих на себе зобов'язань за договором відповідач належним чином не виконав, вартість отриманого товару оплатив частково в сумі 2 656 682 грн., внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 1 322 953 грн., яка визнана відповідачем.

Відповідно до ст.15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, сторони передбачили, що відповідач зобов"язаний провести повний розрахунок за кожну отриману партію товару згідно отриманої накладної протягом тридцяти календарних днів, рахуючи з дати. зазначеної у видатковій накладній.

В силу приписів ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене та визнання позову відповідачем, суд вважає позовну вимогу щодо стягнення 1 322 953 грн. заборгованості за поставлений товар обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Також обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення 288787,21 грн. пені, 13195,52 грн. - 3% річних, 39278,63 грн. інфляційних, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правильність нарахування інфляційних та 3% річних судом перевірено.

Приписами ст.546, ст.549 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України визначено, що одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка у формі пені, штрафу, яка сплачується боржником у разі порушення зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 551 ЦК України, п.4 ст.231 ГК України, якщо предметом неустойки є грошова сума і її розмір законом не визначений, розмір неустойки встановлюється договором.

Пунктом 6.7. Договору встановлено, що при порушенні виконання термінів фінансових зобов"язань, вказаних в п.3.4. договору, відповідач сплачує суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період протермінування платежу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних або несвоєчасно виконаних зобов"язань за кожен день прострочення.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування пені, інфляційних, 3% річних з врахуванням всіх проплат відповідачем та встановлено, що вони є арифметично вірними.

Таким чином, до стягнення підлягають 1 322 953 грн. основного боргу, 288787,21 грн. пені, 13195,52 грн. - 3% річних та 39278,63 грн. інфляційних.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати, а саме: 24963,21 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193, 218, 230 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю"ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн Компані" про стягнення 1 664 214,36 грн. заборгованості - задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю"ДЕЙ-СОН Логіст Продакшн Компані" (вул. Б.Хмельницького, 68, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300, код 37690038) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС" вул. Пирогова, б. 150, м. Вінниця, 21037, код 13304871) - 1 322 953 (один мільйон триста двадцять дві тисячі дев"ятсот п"ятдесят три) грн. 00 коп. основного боргу, 288787 (двісті вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 21 коп. пені, 13195 (тринадцять тисяч сто дев"яносто п"ять) грн. 52 коп. - 3% річних, 39278 (тридцять дев"ять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 63 коп. інфляційних та 24963 (двадцять чотири тисячі дев"ятсот шістдесят три) грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 17.12.15

Суддя Г.З. Цюх