ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.12.2015 Справа № 905/2851/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Степаненко Д.І,

розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСБ», м. Димитров

до відповідача: Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м. Димитров

про стягнення заборгованості в сумі 59269,43 грн., 3% річних в сумі 974,29 грн., інфляційних в сумі 10384,00 грн., пені в сумі 9242,77 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 16.11.2015р.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПСБ», м. Димитров звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м. Димитров про стягнення заборгованості в сумі 59269,43 грн., 3% річних в сумі 974,29 грн., інфляційних в сумі 10384,00 грн., пені в сумі 9242,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором перевезення № 15 від 23.03.2015р., у зв'язку з чим виникла стягувана заборгованість.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив, в якому погодився з розміром суми заборгованості, 3% річних та пені. Проте зазначив, що позивачем безпідставно завищена сума інфляційних. Згідно розрахунку відповідача, інфляційні повинні складати 9478,54 грн. Також надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представника відповідача у світлі приписів ст. ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Під час судового розгляду справи представника позивача було ознайомлено з правами та обовязками у відповідності із ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПСБ» (далі - Виконавець) та Державним підприємством «Красноармійськвугілля» (далі - Замовник) укладено договір перевезення № 15 (далі Договір), предметом якого є послуги з перевезення працівників ДП «Красноармійськвугілля». Перевезення працівників підприємства здійснюється виконавцем згідно узгоджених графіків та калькуляцій (додаток № 1), які є невідємною частиною договору (п.1.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору загальна сума договору не повинна перевищувати 119999,99 грн. з ПДВ.

Розрахунки за надані послуги здійснюються за тарифами згідно калькуляції, що є невідємним додатком до даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок «Виконавця» за кожну відпрацьовану половину місяця. Для цього сторони на підставі підписаних талонів Замовника складають та підписують акти виконаних робіт. Оплата Замовником проводиться протягом 10-ти днів з моменту підписання актів (п.3.2. Договору).

Згідно п. 7.5. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.04.2015р., а в частині зобовязань до повного і належного їх виконання сторонами.

Зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, у судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак в силу положень статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Як випливає зі змісту ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивачів субєктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку Відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для Позивача зумовлює відмову у задоволені позову.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 901-907 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги з перевезення працівників ДП «Красноармійськвугілля» , що підтверджується актами приймання-передачі надання робіт (послуг) № 36 від 26.03.2015р., № 37 від 26.03.2015р., № 38 від 26.03.2015р., № 39 від 26.03.2015р., № 40 від 26.03.2015р., № 41 від 26.03.2015р.

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

На виконання п. 3.2. Договору позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату № 36 від 26.03.2015р. на суму 11293,68 грн., № 37 від 26.03.2015р. на суму 10885,06 грн., № 38 від 26.03.2015р. на суму 12591,31 грн., № 39 від 26.03.2015р. на суму 6957,84 грн., № 40 від 26.03.2015р. на суму 9507,78 грн., № 41 від 26.03.2015р. на суму 8033,76 грн.

Проте, відповідач свої грошові зобов'язання за договором перевезення №15 від 23.03.2015р. виконав неналежним чином, послуги, отримані згідно актів приймання-передачі надання робіт (послуг) не оплатив.

Доказів погашення заборгованості у розмірі 59269,43 грн. відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд вважає доведеним борг відповідача перед позивачем у розмірі 59269,43 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 974,29 грн. за період з 06.04.2015р. по 22.10.2015 р.

Проте, позивачем помилково визначений період нарахування 3% річних, оскільки кінцевий строк сплати відповідачем заборгованості 05.04.2015 р., який є вихідним днем.

Пунктом 5 ст. 254 Цивільного кодексу України встановлено наступне: якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Таким чином, останнім днем сплати відповідачем заборгованості 06.04.2015 р.

Тобто, період нарахування 3% річних повинен складати з 07.04.2015 р. по 22.10.15 р.

Судом перерахована сума 3% річних, яка підлягає стягненню, з урахуванням приписів діючого законодавства та умов Договору (за період з 07.04.2015 р. по 22.10.15 р.) та складає 969,42 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних за період з квітня 2015р. по вересень 2015р. в розмірі 10384,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що позивач безпідставно збільшив період нарахування інфляційний втрат (з квітня по жовтень), оскільки, зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р.). Таким чином, нарахування інфляційних втрат слід здійснювати за період з 01.05.2015 р. по 30.09.2015 р.

Відтак, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 969,42 грн. за період з 07.04.2015 р. по 22.10.15 р. та інфляційних втрат в сумі 1830,10 грн. за період з травня 2015 по вересень 2015.

Щодо стягнення пені у розмірі 9242,77 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно п. 4.3. Договору у разі несвоєчасної оплати за надані послуги замовник сплачує пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за період з 06.04.2015р. по 22.10.2015р. в розмірі 9242,77 грн.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 254 Цивільного кодексу України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань пеня нараховується починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Зокрема, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору перевезення №15 від 23.03.2015 р. кінцевим строком оплати відповідачем наданих послуг є 10 календарних днів з моменту підписання актів, суд дійшов висновку, що пеня повинна бути нарахована з 07.04.2015р.

Судом перерахована сума пені, яка підлягає стягненню, з урахуванням приписів діючого законодавства та умов Договору (за період з 07.04.2015 р. по 22.10.15 р.) та складає 9194,07 грн.

Судовий збір відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стягується пропорційно заявлених до стягнення вимог.

Керуючись ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСБ», м. Димитров до Державного підприємства Красноармійськвугілля, м. Димитров про стягнення 79870,49 грн. , з яких: 59269,43 грн. основний борг, 974,29 грн. 3% річних, 10384,00 грн. інфляційні втрати, 9242,77 грн. пеня задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля», м. Димитров (85320, Донецька область, м. Димитров, вул. Ватутіна, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПСБ, м. Димитров (85320, АДРЕСА_1, ) основну заборгованість в сумі 59269,43 грн., інфляційні втрати в сумі 1830,10 грн., 3% річних в сумі 969,42 грн., пеню в сумі 9194,07 грн.

Стягнути з Державного підприємства Красноармійськвугілля, м. Димитров (85320, Донецька область, м. Димитров, вул. Ватутіна, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПСБ, м. Димитров (85320, АДРЕСА_1, ) судовий збір в сумі 1086,74 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 11.12.2015р.

Суддя Ю.В. Бокова