КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2015 р. Справа№ 910/12430/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Мартюк А.І.

при секретарі

судового засідання: Грабенко В.А.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином,

відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача Товариства з обмеженою відповідальністю

"ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.15

у справі № 910/12430/15 (суддя: Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ І

ГАЗ Україна"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю

"ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА

ІНЖИНІРИНГ Україна"

про про визнання Додаткової угоди № 1 від 30.12.2013р.

до Договору № 167/13 від 01.08.2013р. недійсною

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" про визнання Додаткової угоди № 1 від 30.12.2013 до Договору № 167/13 від 01.08.2013 недійсною.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 № 910/12430/15 в задоволенні позову відмовлено, як заявленого необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 № 910/12430/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надав колегії суддів письмовий відзив на скаргу позивача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою КАГС від 14.08.2015 № 910/12430/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Тарасенко К.В., Яковлєва М.Л.). та призначено судове засідання.

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 06.10.2015, У зв'язку із зайнятістю судді Тарасенко К.В. як головуючого судді в інших справах склад колегії суддів було змінено, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді Мартюк А.І., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 06.10.2015 № 910/12430/15 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження колегією суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Мартюк А.І., Яковлєва М.Л..

В останнє судове засідання від 17.11.2015 представники позивача-скаржника та відповідача не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки колегію суддів не повідомили.

Про належне повідомлення ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення скаржнику за № 09-33/41529/15.

Про належне повідомлення ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення за № 09-33/41174/15.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.08.2013 між позивачем ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" (замовник за Договором) в особі директора Фаріни М.А., що діє на підставі Статуту, та відповідачем ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" (виконавець) в особі директора Кіровського Д.І., що діє на підставі Статуту був укладений Договір № 167/13 на технічне обслуговування систем пожежної безпеки, за умовами якої виконавець за завданням замовника, зобов'язався виконати роботи по технічному обслуговуванню систем (установок) пожежної безпеки замовника, які включають встановлення пожежної сигналізації і установка пожежогасіння.

Пунктом 11.2 Договору визначено строк дії Договору в частині виконання робіт з 01.08.2013 по 31.12.2013, а в частині зобов'язань по прийманню, оплаті робіт - до виконання цих зобов'язань відповідно до умов Договору.

30.12.2013 між ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" в особі головного інженера ОСОБА_7, що діяв на підставі Довіреності № 72 від 04.12.2013 та ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" в особі директора Кіровського Д.І., що діє на підставі Статуту, була підписана Додаткова угода № 1 до Договору № 167/13 на технічне обслуговування систем пожежної безпеки від 01.08.2013, відповідно до якої сторони змінили загальну вартість робіт по Договору, продовжили строк дії Договору в частині виконання робіт до 31.12.2014 та ін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач на виконання умов Договору за Актами приймання виконаних будівельних робіт, копії яких наявні в матеріалах справи, виконав обумовлені роботи на суму 22 420,80 грн., крім того, відповідно до банківських виписок по особовому рахунку відповідача, позивачем на виконання умов спірного Договору було перераховано на рахунок виконавця грошові кошти.

В обґрунтування заявлених вимог про визнання Додаткової угоди № 1 від 30.12.2013 до Договору № 167/13 від 01.08.2013р. недійсною позивач стверджував, що спірний правочин підписаний Головним інженером ОСОБА_7 без надання йому таких повноважень, що на його думку, є підставою для визнання Договору недійсним.

Натомість, відповідач наголошував на тому, роботи за Договором № 167/13 від 01.08.2013 та Додатковою угодою № 1 від 30.12.2013 були виконані відповідачем та прийняті позивачем у повному обсязі та оформлені належним чином, що підтверджується підписаними сторонами Актами виконаних робіт, а також відсутністю письмових претензій з боку замовника (позивача) щодо якості виконаних робіт, що свідчить про схвалення та прийняття позивачем оспореного Договору. Відповідач стверджував, що Довіреність № 72, видана ОСОБА_7, на підставі якої вказана особа підписала Додаткову угоду № 1 від 30.12.2013 від імені позивача, видавалась Виконавчим директором Крестинським О.В., який діяв на підставі Статуту та скріплена печаткою ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна".

Суд першої інстанції, оцінюючи подані сторонами докази дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести у встановленому чинним законодавством порядку наявність обставин, з якими норми ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання договору недійсним.

Судом першої інстанції, наведені позивачем доводи в обґрунтування підстав недійсності Додаткової угоди № 1 від 30.12.2013 до Договору № 167/13 від 01.08.2013, визнано такими, що не підтверджені належними доказами у відповідності до ст.ст. 33, 34 ГПК України та не звільняють позивача від обов'язку доказування обставин, що обґрунтовують його вимоги.

Посилання ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" на те, що від імені Товариства Договір підписано головним інженером позивача, тобто особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень, та що Довіреність № 72 від 04.12.15 від ТОВ "Енергія і Газ Україна" головному інженеру ОСОБА_7 не видавалась, місцевим господарським судом визнано такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частина 1 статті 92 Цивільного кодексу України визначає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Судом першої інстанції встановлено, що у матеріалах справи наявна Довіреність № 72 від 04.12.2013., якою ТОВ "Енергія і Газ Україна" в особі виконавчого директора Дирекції Крестинського Олександра Вікторовича уповноважило головного інженера позивача ОСОБА_7, зокрема, підписувати Договори від імені позивача. Строк дії вказаної Довіреності встановлено до - 31.12.2014.

Таким чином, за висновком місцевого господарського суду, твердження позивача про те, що Довіреність № 72 від 04.12.15. від ТОВ "Енергія і Газ Україна" головному інженеру ОСОБА_7 не видавалась, спростовується наявними у справі матеріалами.

При цьому, слід зазначити, що за загальним правилом, навіть у випадку вчинення правочину з перевищенням повноважень, за умови вчинення подальших дій, які свідчать про прийняття такого правочину до виконання, тобто його схвалення, він не може бути визнаний недійсним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

У пунктах 3.3, п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Схвалення правочину особою, яку представляють, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Наведеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України за Постановами: від 27.07.2010 у справі № 25/2/10, від 02.12.2008 у справі № 8/47 (12/335/16), від 25.05.2010 у справі № 54/210, від 06.07.2010 у справі № 16/507.

Крім того, слід враховувати, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції встановлено та сторонами не спростовано, що при укладенні оспорюваного Договору сторонами узгоджено всі істотні умови, а відповідно він є укладеним. Крім того, сторонами вчинялись дії спрямовані на виконання взятих на себе зобов'язань, зокрема позивачем за Актами були прийняті виконані відповідачем роботи та проводилась часткова оплата за спірним Договором.

Таким чином, місцевим господарським судом встановлено, що позивачем не доведено та не надано належних доказів наявності підстав для визнання недійсною Додаткової угоди № 1 від 30.12.2013 до Договору № 167/13 від 01.08.2013 відповідно до положень чинного законодавства України.

За оцінкою колегії суддів, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що Додаткова угода № 1 від 30.12.2013 до Договору № 167/13 від 01.08.2013 від імені позивача підписана головним інженером ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" ОСОБА_7, що діяв на підставі Довіреності № 72 від 04.12.2013, виданої в порушення Статуту підприємства, без прийняття Рішення Дирекції про видачу відповідної Довіреності. Також, скаржник звертає увагу на те, що відсутнє Рішення Дирекції позивача про надання згоди щодо розпорядження коштами Товариства у вигляді підписання Додаткової угоди до Договору, згідної якої у позивача виникають зобов'язання щодо сплати грошових коштів ТОВ "ІНФРАСТРУКТУРА ТЕХНОЛОДЖІ СЕРВІСІЗ ТА ІНЖИНІРИНГ Україна" за виконання робіт, отримання якого відповідно до п. 9 Статуту Товариства є обов'язковим. Таким чином, на думку позивача, головний інженер ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" ОСОБА_7 не мав жодних повноважень підписувати Додаткову угоду № 1 від 30.12.2013 до Договору.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що наведені доводи апеляційного оскарження позивача базуються на тих же доказах та поясненнях, що надавалися у суді першої інстанції, та яким вже надана належна правова оцінка за оскарженим Рішенням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ТОВ "ЕНЕРГІЯ І ГАЗ Україна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2015 № 910/12430/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 № 910/12430/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 № 910/12430/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/12430/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Мартюк