номер провадження справи 18/158/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 справа № 908/5670/15

за позовом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133)

до відповідача публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (69005, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 133)

про стягнення 1889,32 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 325 від 19.03.2015 р., паспорт серія СВ № 859959;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 346 від 16.03.2015 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 12.11.2015 р. звернувся позивач державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення 1889,32 грн., які складаються з: 1555,31 грн. пені, 256,25 грн. інфляційних втрат та 77,76 грн. 3% річних. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором про надання в користування кабельної каналізації електрозвязку ДП «НАЕК» «Енергоатом» № 75/186-13 від 13.08.2013 р. За неналежне виконання зобовязань за договором, враховуючи положення договору та норми чинного законодавства, відповідачу нараховані пеня, 3% річних та втрати від інфляції. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на ст.ст. 530, 546, 549, 610, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 198, 218, 220, 230-231 ГК України.

Ухвалою суду від 13.11.2015 року порушено провадження у справі № 908/5670/15, присвоєно справі номер провадження 18/158/15, судове засідання призначене на 02 грудня 2015 р.; в судовому засіданні оголошувалась перерва до 10.12.2015 р. Зобовязано позивача надати заперечення на відзив відповідача (письмові пояснення), пояснення з приводу того, що не настав строк сплати за надані послуги, надати докази направлення (вручення) відповідачеві рахунків; відповідача зобовязано: надати копії документів, витребуваних судом. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі матеріалами та закінчений 10.12.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До суду 04.12.2015 р. від відповідача надійшли пояснення № 12/1030 від 03.12.2015 р.; клопотання № 12/1031 від 03.12.2015 р. про зобовязання позивача надати докази направлення (вручення) відповідачеві рахунків; витребувані судом документи.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові; на вимогу суду надав витребувані документи, які залучені до матеріалів справи, зокрема, суду надані докази надсилання на адресу відповідача рахунків. Також надав письмові пояснення про допущення у тексті позовної заяви технічної описки у зазначені періоду прострочення, а саме замість «з 21.04.2015 р. по 17.05.2015 р.», помилково зазначено «з 21.04.2015 р. по 17.05.2014 р.». Надав заперечення на пояснення відповідача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав: номер договору не являється його істотною умовою в розумінні цивільного та господарського законодавства. Зазначення в позовній заяві номеру договору без врахування номенклатури відповідача не стосується предмету позову та не може впливати на вирішення спору по суті. Щодо направлення відповідачу рахунків за надані послуги, зазначив, що виставлення рахунків за користування ККЕ позивачем відбулось одночасно з підписанням актів про надання послуг, що підтверджується безпосередньо підписаними актами із зазначенням дати їх підписання. Таким чином, на думку позивача, твердження відповідача щодо відсутності факту порушення умов договору за умов неотримання рахунків є необґрунтованим, оскільки виконання зобовязання щодо сплати наданих послуг обмежено конкретним строком без врахування строків та способу направлення рахунків відповідачу.

Представник відповідача підтримав заперечення, що викладені у поясненнях № 12/1030 від 03.12.2015 р. Заперечення вмотивовані невірним розрахунком заявлених позивачем до стягнення сум (не вірний період нарахування); невиконанням позивачем зобовязань щодо надсилання рахунків на оплату послуг; відсутністю правових підстав для нарахування штрафних санкцій, внаслідок сплати відповідачем заборгованості та відсутністю вини з боку відповідача; наявністю документів, де зазначено різні номери договора. З урахуванням викладеного просив в позові відмовити.

Клопотання відповідача про зобовязання позивача надати докази направлення (вручення) відповідачеві рахунків, судом відхилено, оскільки представником позивача надані зазначені відповідачем докази, які залучено до матеріалів справи.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС» (підприємство, позивач у справі) та публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі заступника директора з питань маркетингу та продажу послуг Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» (замовник, відповідач у справі) 13.08.2013 р. уклали договір № 75/186-13/391/32 про надання в користування кабельної каналізації електрозвязку ДП «НАЕК» з наступними змінами та доповненнями (далі договір).

Згідно з п. 2.1 договору предметом цього договору є технічні, організаційні та економічні умови прокладання кабелів електрозвязку замовника в каналах кабельної каналізації електрозвязку підприємства.

Відповідно до п. 3.1.7 договору підприємство зобовязане надати замовнику в користування ККЕ підприємства відповідно до додатку № 3, 4 до договору.

Замовник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за цим договором, відповідно до його умов та вимог чинного законодавства України, на підставі виставлених підприємством рахунків (п. 3.2.1 договору).

Пунктом 3.3.1 договору встановлено, що підприємство має право вимагати своєчасної та повної оплати вартості послуг, визначених відповідно до умов цього договору, на підставі виставлених ним рахунків.

Вартість послуг за цим договором визначається на підставі Граничних тарифів на надання в користування кабельної каналізації електрозвязку операторів телекомунікацій, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформації. Граничні тарифи застосовуються для здійснення розрахунків за цим договором з дня набрання ними чинності або внесення до них змін (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.10 договору встановлено, що оплата послуги з використання ККЕ замовник здійснює щомісячно не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним на підставі рахунку підприємства. Рахунок на оплату наданих послуг є актом виконаних робіт та оформлюється згідно із законодавством.

Про факт виконання позивачем та прийняття відповідачем послуг використання кабельної каналізації, свідчить підписані обома сторонами акти № 37/73-15 від 31.03.2015 р. на суму 9855,74 грн., № 37/98-15 від 30.04.2015 р. на суму 9855,74 грн., № 37/120-15 від 31.05.2015 р. (ар.с. 40-42). Зазначені акти підписано з боку відповідача без зауважень, про що містяться відповідні записи.

На оплату наданих послуг у березні 2015 р., квітні 2015 р. та травні 2015 р. відповідачу виставлені рахунки № 289 від 31.03.2015 р., № 393 від 30.04.2015 р., № 498 від 31.05.2015 р., які надіслано на його адресу та отримано уповноваженим представником Белик (рахунок за березень 2013 р. надіслано 03.04.2015 р., отримано - 07.04.2015 р., рахунок за квітень 2015 р. - 07.05.2015 р., отримано 12.05.2015 р., рахунок за травень 2015 р. - 09.06.2015 р., отримано 11.06.2015 р.), про що містяться відповідні записи на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень.

Враховуючи положення п. 4.10 договору, замовником розрахунки за надані послуги у березні 2015 р. повинен здійснити по 20.04.2015 р., за послуги у квітні 2015 р. по 20.05.2015 р., за послуги у травні 2015 р. по 20.06.2015 р.

Відповідач зобовязання щодо вчасної оплати наданих послуг не здійснив, сплативши надані послуги у березні 2015 р. 18.05.2015 р. (банківська виписка від 18.05.2015 р.), надані послуги у квітні 2015 р. 03.07.2015 р. (платіжне доручення № 5204 від 03.07.2015 р.), надані послуги у травні 2015 р. 17.07.2015 р. (платіжне доручення № 5619 від 17.07.2015 р.).

У звязку з порушенням строків оплати наданих послуг, позивач на адресу відповідача спрямував претензії вих. № 28-23/13572/1432 від 02.06.2015 р., вих. № 28-23/15400/1603 від 24.06.2015 р., вих. № 28-23/19262/2022 від 07.08.2015 р., якими просив оплатити штрафні та компенсаційні санкції.

Внаслідок порушення відповідачем строків оплати вартості наданих послуг, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати наданих, у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений позивачем та визнаний відповідачем.

За порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач, враховуючи положення п. 6.2 договору, просив стягнути 1555,31 грн. пені за період прострочення з 21.04.2015 р. по 16.07.2015 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору встановлено, що за порушення строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених послуг за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі недостатності суми проведеного замовником платежу для виконання грошових зобовязань у повному обсязі, ця сума погашає вимоги підприємству в такій черговості: 1 пеня, 2 сума основного боргу.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи норми наведеного діючого законодавства України суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 1555,31 грн. є виконаними з дотриманням вказаних норм права та умов договору, тому вимога позивача щодо стягнення пені у розмірі 1555,31 грн. за період з 21.04.2015 р. по 16.07.2015 р. судом задовольняється.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач просив стягнути 3% річних у розмірі 256,25 грн. за період з 21.04.2015 р. по 16.07.2015 р. та інфляційні втрати у розмірі 77,76 грн. за період з 21.04.2015 р. по 16.07.2015 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаними вірно, а вимоги про стягнення з відповідача 77,76 грн. 3% річних за період з 21.04.2015 р. по 16.07.2015 р., такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимог щодо стягнення інфляційних втрат за період прострочення з 21.04.2015 р. по 16.07.2015 р. у розмірі 256,25 грн. слід зазначити, що наданий відповідачем розрахунок виконаний невірно, оскільки позивачем використано невірний метод розрахунку інфляційних втрат, допущені арифметичні помилки щодо зазначення кількості днів прострочення. Перерахувавши належну до стягнення суму інфляційних втрат за вказаний позивачем період, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню в частині стягнення 39,42 грн. за червень 2015 р., в іншій частині позову щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 216,83 грн., суд відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідач суду не надав, доказів, які б спростовували повністю або частково позицію позивача також суду не надано. Заперечення відповідача, викладені у відзиві (поясненнях), є хибними та спростовуються викладеним вище. Стосовно посилання відповідача на невідповідність номеру договору, суд зазначає наступне: оцінивши надані для огляду примірники договорів, суд дійшов висновку про ідентичність його умов та узгодження учасниками правочину істотних умов для даної категорії договорів. Враховуючи положення статей 179, 180 ГК України номер договору не є його істотною умовою в розумінні цивільного та господарського законодавства. Як зясовано під час розгляду спору, в позовній заяві зазначено реєстраційний номер договору, який використовується позивачем згідно номенклатури (75/186-13), яка застосовується на його підприємстві, друга частина номеру договору (/391/32) є номенклатурою відповідача і зазначена лише для зручності використання самим відповідачем. До того ж, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Матеріали справи містять докази виконання позивачем договірних зобовязань, а саме акти надання послуг використання кабельної каналізації електрозвязку, які узгоджені обома сторонами та скріплені печатками підприємств. Також суду надані рахунки, що виставлялися відповідачу для здійснення оплати наданих послуг та докази їх надсилання та отримання саме працівниками відповідача.

З огляду на викладене, зазначені вище документи складені відповідно до вимог чинного законодавства України, фіксують факти здійснення сторонами господарських операцій та підтверджують виконання сторонами зобов'язань за договором.

Відповідачем не надано суду доказів про укладення із позивачем та виконання іншого правочину із зазначенням вказаного ним номеру договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (69005, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 133, , р/р 7 в АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1», МФО 380805) на користь державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, , р/р 8393 в ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012) 1555,31 грн. (одну тисячу пятсот пятдесят пять грн. 31 коп.) пені, 77,76 грн. (сімдесят сім грн. 76 коп.) 3% річних, 39,42 грн. (тридцять девять грн. 42 коп.) втрат від інфляцій, 1078,21 грн. (одну тисячу сімдесят вісім грн. 21 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 16 грудня 2015 р.

Суддя В.В. Носівець