УХВАЛА

09 грудня 2015 року Справа № 913/1162/15

Провадження № 27/913/1162/15

Суддя господарського суду Луганської області Байбак О.І.

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 м. Свердловськ, Луганської області до ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганської області про стягнення 362 888,76 грн.

встановив:

Позивач ОСОБА_1, м. Свердловськ Луганської області звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з відповідача - ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганської області заборгованості за договорами № 5/10-14 від 27.12.2013 р., та № 1/10-15 від 22.01.2015 р. в загальному розмірі 362 888,76 грн.

Однак, в прийнятті даної позовної заяви слід відмовити, виходячи з наступного:

Згідно з вимогами ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

В пункті 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» зокрема зазначено що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по- друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

В пункті 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 24.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема вказано, що відповідно до статей 1 і 2 ГПК господарський суд порушує справи за позовними заявами заінтересованих підприємств і організацій, у тому числі громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах громадянина або держави. У встановлених законодавчими актами України випадках справу може бути порушено за заявою громадянина, який не є суб'єктом підприємницької діяльності. ГПК не надає органу управління права подавати до господарського суду позов в інтересах підпорядкованих йому підприємств і організацій, а 15 також не наділяє господарський суд правом порушувати справу з власної ініціативи. Також ГПК не передбачено права однієї особи звертатися до господарського суду з позовними вимогами в інтересах іншої особи; в разі такого звернення в прийнятті позовної заяви слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК.

Громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 Господарського кодексу України (частина перша статті 128 названого Кодексу).

Суд зазначає, що норми ГПК України дозволяють звернення громадянина, без його реєстрації як субєкта підприємницької діяльності, до господарського суду з позовом у справах, що виникають з корпоративних відносин (п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України), або з заявами у справах про банкрутство (п. 2 ч. 1 ст. 12 ГПК України)

При цьому ні нормами ГПК України, ні іншими законодавчими актами не передбачено права громадянина, без його реєстрації як субєкта підприємницької діяльності, на звернення до господарського суду з позовом про зобовязання виконати умови господарського договору.

Разом з тим, як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ОСОБА_1, м. Свердловськ Луганської області припинив свою діяльність як субєкт підприємницької діяльності, про що 06.10.2015 р. державним реєстратором внесено відповідний запис № 6008159.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1, м. Свердловськ до господарського суду 08.12.2015 р., останній не має статусу субєкта підприємницької діяльності, а відповідно, не має права на звернення до господарського суду з позовом про зобовязання виконати умови господарського договору.

Згідно з п. 3 ст. 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред'явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За таких обставин, в прийнятті даної позовної заяви ОСОБА_1, м. Свердловськ Луганської області до ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганської області про стягнення заборгованості за договорами № 5/10-14 від 27.12.2013 р., та № 1/10-15 від 22.01.2015 р. слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що своє порушене право ОСОБА_1, м. Свердловськ Луганської області має право захистити шляхом звернення до суду загальної юрисдикції згідно зі встановленою законом територіальною підсудністю в порядку, визначеному нормами ЦПК України.

Суд також зазначає, що згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченого судового збору здійснюється виключно за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. 86, п. 3 ст. 62 ГПК України, господарський суд, -

ухвалив:

Відмовити в прийнятті позовної заяви ОСОБА_1, м. Свердловськ Луганської області до ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганської області про стягнення заборгованості за договорами № 5/10-14 від 27.12.2013 р., та № 1/10-15 від 22.01.2015 р.

Додаток заявнику: позовна заява та додані до неї документи (в т.ч. квитанція № 67 від 01.12.2015 р.), всього на 41 арк.

Суддя Байбак О.І.