ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015р. Справа№ 914/3874/14

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

За позовом: до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», м.Городок Львівської області RS NOVA Sp. z o.о, м.Мишкув, ОСОБА_1
про: стягнення 12 100,00 (дванадцять тисяч сто) Євро, що в перерахунку по курсу НБУ становить 209 572,00 (двісті девять тисяч пятсот сімдесят дві) гривень.
Суддя Кітаєва С.Б.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача:не зявився

Права та обов'язки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд роз'яснив представнику позивача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю «Танк Транс», м.Городок Львівської області до відповідача, RS NOVA Sp. z o.о., м.Мишкув, ОСОБА_1, про стягнення 12100,00 (дванадцять тисяч сто) Євро, що в перерахунку по курсу НБУ становить 209572,00 (двісті девять тисяч пятсот сімдесят дві) гривень.

Ухвалою суду від 04.11.2014р. за даним позовом порушено провадження справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 21.11.2014р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 21.11.2014 року розгляд справи відкладався на 08.12.2014 року.

В судовому засіданні 08.12.2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав; в додаток до листа, який поступив до суду 05.12.2014 року (вх.№52958/14) подав до справи на виконання вимог суду згідно ухвал у справі, документи (заявку №01/08/2014р від 01.08.2014 р.; заявку №11/08/2014р. від 11.08.2014 р.; копію статуту позивача; розрахунок суми боргу; виписки банку «Bank Zachodni WBK»), а також подав клопотання про зупинення провадження у справі з метою належного повідомлення відповідача про факт розгляду даної справи у господарському суді Львівської області.

Представник позивача повідомив суд, що скеровані ним відповідачу копія позовної заяви та копії доданих до неї документів, 28.11.2014 року повернуто позивачу без вручення відповідачу. Отже, відповідач не отримав позовної заяви та не ознайомлений з позовними вимогами позивача.

Ухвалою суду від 08.12.2014р. провадження у справі №914/3874/14 було зупинено у зв'язку із зверненням господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави за місцем знаходження відповідача.

Ухвалою суду від 09.06.2015р. провадження у справі поновлено та призначено розгляд справи на 10.06.2015р., оскільки саме таку дату було визначено як дату наступного судового засідання в ухвалі суду від 08.12.2014р.

Враховуючи те, що станом на 10.06.2015 р. не повернулось на адресу суду від запитуваного органу вказане вище прохання з відмітками щодо його виконання (невиконання), ухвалою суду від 10.06.2015р. розгляд справи №914/3874/14 відкладено до 08.12.2015р. у зв'язку із повторним зверненням суду в порядку ст.125ГПК України із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

20.07.2015р. суд направив Головному управлінню юстиції у Львівській області прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, оформлене відповідно до вимог Договору між Україною і ОСОБА_1 про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24.05.1993р., ратифікований Постановою ВР N 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94р. , набув чинності 14.08.1994р.

27.07.2015р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшов супровідний лист, яким Головне управління юстиції у Львівській області направило на виконання доручення про вручення судових документів RS NOVA Sp. z o.о. м.Мишкув, ОСОБА_1 компетентному органу ОСОБА_1.

26.10.2015р. за вх.№45957/15 поступили документи з Sad Rejonowy w Myszkowie I Wydzial Cywilny з документами про вручення відповідачу судових та позасудових документів, з яких вбачається, що судове доручення скеровувалось на адресу відповідача - RS NOVA Sp. z o.о.: 42-300, Myszkуw, ul.11-Listopada 10/17, Polska, проте поштовий конверт повернувся з зазначенням причин невручення.

В судове засідання 08.12.2015р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, позов просить задоволити. В судовому засіданні подав заяву (в подальшому зареєстрована в канцелярії суду за вх.№53295/15 від 08.12.2015р.), якою підтвердив суму заборгованості станом на час розгляду справи та долучив додаткові документи до матеріалів справи, яка судом прийнята та приєднана до матеріалів справи.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 08.12.2015р. не забезпечив.

Пунктом 1.4.Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України і Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 р. № 1092/5/54 передбачено, що обсяг правової допомоги, порядок зносин, вимоги щодо форми і змісту доручення, а також особливості виконання доручення визначаються положеннями міжнародного договору України, який діє у відносинах між Україною та відповідною іноземною державою. Заяви і застереження, висловлені державами до міжнародного договору, є його невід'ємною частиною. При застосуванні багатостороннього міжнародного договору України його положення діють з урахуванням заяв і застережень України, висловлених у законі під час ратифікації чи приєднання, та відповідної іноземної держави. Посилання на такий міжнародний договір у дорученні є обов'язковим.

Відповідно до ст.15 «Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» (Гаазька Конференція з МПП від 15.11.1965р.), чинної з 01.12.2001р., якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що:

a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території,

b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:

a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією,

b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,

c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Відповідно до вимог ст.125 ГПК України, враховуючи положення Конвенції та Договору між Україною і ОСОБА_1 про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах , Господарський суд Львівської області звертався до Міністерства юстиції ОСОБА_1 з проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів. Станом на час призначений для розгляду справи, до Господарського суду Львівської області надійшло підтвердження від Sad Rejonowy w Myszkowie I Wydzial Cywilny про проведення дій з метою вручення відповідачу вищезазначених документів.

За таких обставин, беручи до уваги те, що судом були вчинені усі дії щодо повідомлення RS NOVA Sp. z o.о. про дату, час і місце розгляду справи, передбачені чинним національним та міжнародним законодавством, а позивачем були надані всі витребувані судом документи, необхідні для повного й всебічного розгляду даного спору, суд не вбачає підстав для відкладення цієї справи та відповідно до частини 2 статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року та статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

24 липня 2014р. між RS NOVA Sp. z o.о. (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» (перевізник) було укладено договір №24/14/1 про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполучення та надання транспортно-експедиторських послуг (далі - договір) за умовами якого перевізник зобов'язується виконати перевезення ввіреного йому замовником вантажу до пункту призначення і передати його уповноваженій на його отримання особі, а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу та надані транспортно-експедиторські послуги встановлену плату.

Термін дії договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 25.07.2015р.

Замовник завчасно повідомляє перевізнику в письмовій заявці наступні відомості по кожному рейсу, яка є невідємною частиною договору: тип вантажу; дата, час та поточна адреса для подачі транспортного засобу під завантаження; тип транспортного засобу; спосіб завантаження і розвантаження, виконавець; найменування, точна адреса і телефон вантажоотримувача; додаткові вимоги до транспортного засобу (при необхідності); додаткові необхідні умови до даного перевезення (при необхідності); терміни доставки вантажу (при необхідності); вартість перевезення (п.2.2. договору).

За умовами п.3.2. договору замовник зобов'язувався забезпечити належне оформлення перевізних та інших документів, які потрібні для перевезення вантажу, своєчасне проведення розрахунків. Перелік документів, необхідних для проходження вантажу, попередньо узгоджується між сторонами в заявці на перевезення.

Відповідно до п.4.2. договору перевізник зобов'язувався отримати вантаж у вантажовідправника згідно товаротранспортної накладної (CMR), супроводжувати вантаж до місця призначення, предявити митним органам і видати вантаж уповноваженій особі замовника, належно оформити документи, пов'язані з отриманням товарів у вантажовідправника та передати їх замовнику.

Розмір плати за перевезення вантажів визначається сторонами при узгодженні замовлень на виконання перевезень, які є невід'ємними частинами цього договору (п.5.1. договору).

На виконання своїх зобовязань за договором, відповідно до заявок на перевезення, які долучені до позовних матеріалів, позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортними накладними (CMR) з відмітками вантажоодержувача про одержання вантажу:

- CMR №247230 від 28.07.2014р. (заявка №015/07/2014 від 15.07.2014р.), дата розвантаження 30.07.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №б/н від 01.08.2014р. (заявка №01/08/2014 від 01.08.2014р.), дата розвантаження 05.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №б/н від 05.08.2014р. (заявка №05/08/2014 від 05.08.2014р.), дата розвантаження 07.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №б/н від 06.08.2014р. (заявка №05/08/2014 від 05.08.2014р.), дата розвантаження 12.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №б/н від 18.08.2014р. (заявка №11/08/2014 від 11.08.2014р.), дата розвантаження 21.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №б/н від 18.08.2014р. (заявка №11/08/2014 від 11.08.2014р.), дата розвантаження 20.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №б/н від 19.08.2014р. (заявка №11/08/2014 від 11.08.2014р.), дата розвантаження 22.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №б/н від 19.08.2014р. (заявка №11/08/2014 від 11.08.2014р.), дата розвантаження 22.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №б/н від 20.08.2014р. (заявка №11/08/2014 від 11.08.2014р.), дата розвантаження 25.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №183650 від 20.08.2014р. (заявка №11/08/2014 від 11.08.2014р.), дата розвантаження 28.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро;

- CMR №0007744 від 22.08.2014р. (заявка №11/08/2014 від 11.08.2014р.), дата розвантаження 28.08.2014р., вартість перевезення 1 100 євро.

Згідно п.5.2. договору замовник здійснює оплату перевізнику за перевезення та надані транспортно-експедиційні послуги на його банківський рахунок в день розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку-фактури, з наступним відправленням замовнику оригінальних екземплярів товарно-транспортної накладної (CMR) та рахунку-фактури.

Після надання послуг позивачем, відповідачу були виставлені рахунки (інвойс) на загальну суму 12 100,00 євро, що в перерахунку по офіційному курсу НБУ на день розвантаження, в який повинна була проводитися оплата становить 209 572,00 грн., а саме: рахунок №2770 від 25.07.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №2877 від 01.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №2889 від 05.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №2995 від 05.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №3132 від 18.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №3133 від 18.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №3147 від 19.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №3148 від 19.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №3154 від 20.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №3222 від 22.08.2014р. на суму 1 110 євро; рахунок №3155 від 20.08.2014р. на суму 1 110 євро.

Однак, в порушення умов договору відповідач не оплатив виставлені йому рахунки.

29 вересня 2014 р. позивач надіслав відповідачу претензію за №213 від 29.09.2014 р., в якій вимагав оплатити заборгованість до 02 жовтня 2014р. Відповідачем вказана претензія залишена без розгляду та задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника сторони, відповідач свої зобовязання перед позивачем щодо оплати 12 100,00 євро вартості наданих послуг не виконав, на дату розгляду справи в суді відсутні докази погашення відповідачем 12 100,00 євро заборгованості по оплаті за перевезення.

Відтак, позивач просить задоволити вимогу про стягнення з відповідача 12 100,00 євро заборгованості, що в перерахунку по офіційному курсу НБУ на день розвантаження, в який повинна була проводитися оплата становить 209 572,00 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні субєкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обовязки, що і субєкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних субєктів господарювання визначається за цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Доказів наявності підстав, передбачених ст. 77 Закону «Про міжнародне приватне право», при яких Господарський суд Львівської області не може приймати до свого провадження і розглядати справу, суду не подано, під час розгляду справи судом не встановлено.

Окрім цього, згідно з ч.ч. 1, 2 ст.5 вказаного Закону, у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. У відповідності до ч.1 ст.43 Закону України «Про міжнародне приватне право», сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Відповідно до п.2.1. договору міжнародні перевезення вантажів виконуються у відповідності до умов Конвенції 1956 року про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (КДПВ). Статтею 31 згаданої Конвенції визначено компетентні суди для розгляду такої категорії справ, це зокрема і суд країни, на території якої знаходиться місце отримання вантажу перевізником, або місце передбачене для його доставки.

Порядок вирішення спорів сторони визначили у розділі 8 договору. Так, якщо врегулювання спору не буде досягнуто, то спір підлягає передачі для розгляду в суд. Згідно пп. 2 b) п. 8.3. договору, компетентним судом у такому випадку, поміж іншими, може бути компетентний суд країни, на території якої знаходиться місце прийняття вантажу до перевезення, і застосовуватися буде матеріальне право країни розгляду спору.

Зважаючи на те, що місце прийняття вантажу до перевезення в даній справі знаходиться в с.Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область, компетентним судом буде господарський суд Львівської області.

Відтак, враховуючи вищенаведені положення договору, домовленість сторін про застосування законодавства України при вирішенні спорів в судовому порядку, керуючись ст.ст. 12, 15 ГПК України, суд приходить до висновку про те, що даний спір підлягає розгляду господарським судом Львівської області.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.2. договору передбачено, що замовник здійснює оплату перевізнику за перевезення та надані транспортно-експедиційні послуги на його банківський рахунок в день розвантаження автомобіля на підставі копії рахунку-фактури, з наступним відправленням замовнику оригінальних екземплярів товарно-транспортної накладної (CMR) та рахунку-фактури.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 9.3. договору визначено, що одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч.7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку , що позовна вимога про стягнення з відповідача 12 100,00 євро заборгованості, що в перерахунку по офіційному курсу НБУ на день розвантаження, в який повинна була проводитися оплата становить 209 572,00 грн., за надані послуги з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні і транспортно-експедиторське обслуговування є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат між сторонами суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент подання позовної заяви до суду, судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку. За подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Пленумом Вищого господарського суду України у п.2.6 Постанови №7 від 21.02.2013р. розяснено, що за змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті. Однак, якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачується раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий частини першої статті 6 Закону). Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 вказаного Закону, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру підлягає сплата судового збору в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Виходячи із офіційного курсу гривні до іноземної валюти євро, встановленого Національним банком України станом на 31.10.2014р. дату подання позовної заяви, яка співпадає з днем сплати судового збору, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду із вказаною позовною заявою до сплати підлягав судовий збір в розмірі 3 948, 29 грн.

Однак, за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4 191,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4306 від 31.10.2014р., замість належних до сплати 3 948, 29 грн.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та у разі закриття (припинення) провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, судовий збір в розмірі 3 948, 29 грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з RS NOVA Sp.z.o.o. ( 42-300 Myszkow, ul. 11-Listopada 10/17, Polska, NIP НОМЕР_1, KRS НОМЕР_2, Regon 243461951) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Танк Транс» (81500, Львівська обл., Городоцький район, м.Городок, вул.Івасюка, буд. 2Г, ідентифікаційний код 32115067) 12 100,00євро, що за офіційним курсом НБУ становить 209 572,00 грн. та 3 948,29грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

В засіданні 08.12.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення. Повний текст рішення виготовлено 14.12.2015р.

Суддя Кітаєва С.Б.