ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Справа № 920/172/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Ємельянова А.С.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "Віртус-С"
напостанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2015
у справігосподарського суду Сумської області №920/172/15
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Віртус-С"
до1. товариства з обмеженою відповідальністю "Суми-метал", 2. приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Сумської філії,
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: державне підприємство "Південна залізниця",
провизнання права власності
за участі представники сторін:

від ГПУ - Попенко О.С.,

від позивача - Болецький А.С., Мащенко О.А.,

від ПАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" - Бондаренко І.І., Вербицький Д.В.,

від інших осіб - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

30.01.2015 товариство з обмеженою відповідальністю "Віртус-С" звернулися до господарського суду Сумської області з позовом про визнання за ними права власності на естакаду з під'їзною залізничною колією по станції Торопилівка, довжиною 726,98 погонних метрів, у якості складової промислового комплексу ТОВ "Віртус-С" за адресою: Сумська обл., смт. Степанівка, вул. Центральна, б.53А, та про надання права внести зміни і доповнення щодо права власності в державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Позов подано на підставі ст.392 ЦК України та мотивовано наявністю усіх документів, які посвідчують право власності на залізничну під'їзну колію, зокрема, акт введення в експлуатацію, масштабний план, технічний паспорт, креслення штучних споруд тощо.

19.02.2015 рішенням господарського суду Сумської області (суддя Лиховид Б.І.) позов задоволено, визнано за товариством з обмеженою відповідальністю "Віртус-С" право власності на естакаду з під'їзною залізничною колією по станції Торопилівка довжиною 726,98 п/м, як складову промислового комплексу ТОВ "Віртус-С" за адресою: Сумська обл., смт. Степанівка, вул. Центральна, б.53А. Судове рішення з посиланням на ст.ст.316, 319, 328 ЦК України, п.1.5 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, мотивоване тим, що позивач прийняв на свій баланс зазначений об'єкт з усією інфраструктурою, який введений в експлуатацію за відповідним актом, а тому враховуючи наявність у ТОВ "Віртус-С" відповідних документів на спірне майно, а також укладений між позивачем та селищною радою договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,2432га з розташованим на ній спірним майном від 23.10.2014, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог.

24.09.2015 постановою Харківського апеляційного господарського суду (судді Черленяк М.І., Івакіна В.О., Хачатрян В.С.) апеляційні скарги відповідача-2 та прокурора міста Суми задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у позові відмовлено. Постанова із застосуванням ст.ст.182, 331, 334, 376, 392 ЦК України, ст.ст.3, 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", мотивована тим, що під'їзна залізнична колія є нерухомим майном, тому визначивши її у договорі купівлі-продажу як рухоме майно, місцевий суд помилково встановив факт придбання саме спірної колії довжиною 726,98п/м. Крім того, зазначив, що відсутня істотна умова щодо предмету договору - довжина колії, що суперечить ч.1 ст.638 ЦК України. Також врахував, що позивачем не додано доказів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, так само як і доказів оплати ціни майна, після чого за умовами договору відбувається перехід права власності на об'єкт. Установив, що відповідач-1 не оспорює права позивача, а спірна колія увійшла до статутного фонду відповідача-2, який входить у число об'єктів, що не підлягають приватизації, та якого у порушення процесуальних норм місцевий суд не залучив до участі у справі.

У касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Віртус-С" посилалися на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, тому просили скасувати постанову апеляційного суду, а рішення місцевого суду залишити в силі. Заявник зазначав, що набув право власності на під'їзну залізничну колію на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2012, укладеного з ТОВ "Суми-метал" та відповідного акту приймання-передачі цього майна, тому вважав свої вимоги правомірними.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Як видно із матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, 29.10.2012 між ТОВ "Віртус-С" та ТОВ "Суми-метал" було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач придбав нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: Сумська обл., смт. Степанівка, вул. Центральна, б.53А, на земельній ділянці площею 0,1549га, кадастровий №59 001 0263, за ціною 168 000,00грн. У свою чергу, ТОВ "Суми-метал" придбали зазначене майно згідно договору купівлі-продажу від 10.11.2005, укладеного з Управлінням майном Сумської обласної ради.

29.10.2012 між ТОВ "Віртус-С" та ТОВ "Суми-метал" було укладено договір купівлі-продажу майна (обладнання) №29-10/12-1, у відповідності до умов якого на користь позивача було відчужено майно, що розташоване за адресою: Сумська обл., смт. Степанівка, вул. Центральна, б.53А, зокрема, естакада з під'їзною залізничною колією по ст. Торопилівка довжиною 726,98 п/м, що підтверджується актом приймання-передачі майна (обладнання) від 29.10.2012 та актом №1 введення в експлуатацію основних засобів від 29.10.2012.

Положеннями ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 334 ЦК України установлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Установивши, що спірний договір не містить істотної умови про його предмет із технічними характеристиками - під'їзну залізничну колію із зазначенням її довжини - 726,98п/м, яка з урахуванням положень ст.ст.181, 331, 376 ЦК України відноситься до нерухомого майна, а сам договір №29-10/12-1 було укладено 29.10.2012, тобто коли чинне законодавство передбачало обов'язкову державну реєстрацію прав на нерухоме майно, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірний об'єкт.

Крім того, взявши до уваги наявні у матеріалах справи акт передачі під'їзної залізничної колії Торопилівського паливного складу від 16.05.1989 року, підписаний уповноваженими особами Сумського управління "Облпалива" та Сумського МППЗТ, протокол передачі основних засобів Сумського управління "Облпаливо" та Сумського МППЗТ", затверджений заступником голови Держпостача УССР ОСОБА_9 13.05.1988 р. та Заступником Міністра Шляхів Сполучення СССР ОСОБА_10 06.06.1988 р. та передавальний акт від 17.07.2006 року, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.07.2006 року №806 ВАТ "Сумське МППЗТ" передало, а ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" прийняло у власність майно, у тому числі під'їзну колію Облпалива 1 100м. Ураховуючи, що відповідно до Закону України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" ПАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" включено до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації як майновий комплекс підприємств залізничного транспорту з його інфраструктурою на території України, а спірна залізнична колія входить до статутного фонду останнього і є його власністю, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку, що зазначений об'єкт є державною власністю, який на час розгляду спору належить відповідачу-2.

За приписами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі втрати документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції мотивовано дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для застосування ст.392 ЦК України та відмовив у задоволенні позову, вимоги якого не ґрунтувались на нормах права та суперечили установленим обставинам справи. Належних обґрунтувань, які б спростовували висновки попередньої судової інстанції, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови, при ухваленні якої здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст. 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Віртус-С" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2015 у справі №920/172/15 господарського суду Сумської області - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяА.С. Ємельянов
СуддяЛ.В. Ковтонюк