ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.12.2015 Справа № 905/3081/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Рильцовій Є.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспневматика, м. Лебедин, Сумська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства АЗОВЗАГАЛЬМАШ, м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення суми основного боргу в розмірі 141432,00грн., 3% річних в розмірі 8518,33грн., інфляційних втрат у розмірі 81449,34грн.

за участю уповноважених представників :

від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю №б/н від 23.11.2015р.);

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 14.12.2015р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Укртранспневматика м. Лебедин, Сумська область звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» м. Маріуполь, Донецька область про стягнення суми основного боргу в розмірі 141432,00грн., 3% річних в розмірі 8518,33грн., інфляційних втрат у розмірі 81449,34грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №ПСН-04984 від 01.07.2013р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляції.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 610, 623, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 218, 229 Господарського кодексу України, ст.ст. 1-3, 12, 15, 49, 54, 61 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: №ПСН-04984 від 01.07.2013р.; протокол узгодження розбіжностей до договору; специфікації: №1 б/д, №2 б/д, №3 б/д; додаткові угоди №1 від 03.03.2014р., №2 від 02.06.2014р., №3 від 22.12.2014р.; видаткові накладні: №ТП0055 від 01.04.2014р., №ТП0109 від 12.06.2014р.; довіреності №0554 від 31.03.2014р., №1012 від 11.06.2014р.; звіт про кредитні операції за 08.04.2014р.; банківські виписки; претензії: №14-207 від 12.03.2015р., №14-709 від 22.09.2015р. та докази їх направлення відповідачу.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: довідка №14-907 від 24.11.2015р. про відсутність в провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав; довіреність від 23.11.2015р. на представника; рішення про утворення Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспневматика; правоустановчі документи; рахунки-фактури: №ТП000000137 від 31.03.2014р., №ТП000000243 від 10.06.2014р.; податкові накладні: №1 від 01.04.2014р., №14 від 12.06.2014р.; товарно-транспортні накладні: №1/01 04 14 від 01.04.2014р., №1/12 06 14 від 12.06.2014р.; реєстри платіжних документів; письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що часткова оплата 11.06.2014р. в сумі 55000,00грн. та 15.07.2014р. в сумі 5000,00грн. була здійснена відповідачем за поставлені за видатковою накладною №ТП0055 від 01.04.2014р. рукава, що підтверджується реєстрами платіжних доручень від 11.06.2014р. та 15.07.2014р., при постачанні товару позивачем були надані представнику відповідача документи, передбачені п. 4.2. договору.

Представник позивача у судове засідання 14.12.2015р. зявився, підтримав свою позицію.

Представник відповідача у судове засідання 14.12.2015р. не з'явився, своєї позиції до відома суду не довів та не надав витребуваних документів, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвал суду за адресою відповідача.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним певних документів у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливають на таку кваліфікацію і не можуть вважатися належною підставою для подальшого відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір поставки №ПСН-04984 (далі договір), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар згідно специфікації №1 , яка є невідємною частиною даного договору.

Відповідно п. 1.2. договору, зміна номенклатури, кількості, ціни товару оформлюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін специфікацій, які є невідємною частиною даного договору.

За умовами п. 4.2. договору, постачальник зобовязаний надати покупцю до початку приймання товару, але не пізніше 36 годин з моменту відвантаження оригінали наступних документів: оригінал рахунку-фактури -1 екземпляр на партію товару; товаро-транспортну накладну; сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника (у випадку якщо постачальник не є виробником)-1 екземпляр на партію товару; видаткову накладну, податкову накладну.

Оплата товару буде проводитись в національній валюті України шляхом перерахування грошових засобів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 15 календарних днів з моменту отримання товару (п. 7.1. договору).

Відповідно п. 12.1., даний договір набирає чинності з 01.07.2013р. з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2014р.

31.01.2014р. сторонами було укладено специфікацію №4 від 31.01.2014р. на поставку товару (рукава Р17-Б ДСТ 2593-2009) у кількості 1200шт загальною вартістю 198720,00грн.

Додатковою угодою №2 від 02.06.2014р. сторони ввели специфікацію №4 на поставку товару (циліндр гальмівний 710, ДСТ 31402-2009, регулятор РТРП-300 ТУ 24.05.928-89 у кількості 16шт.) загальною вартістю 105408,00грн.

На виконання умов договору №ПСН-04984 від 01.07.2013р. позивач поставив товар відповідачу, що підтверджується видатковими накладними: №ТП0055 від 01.04.2014р. на суму 198720,00грн., №ТП0109 від 12.06.2014р. на суму 47712,00грн., всього на загальну суму 246432,00грн.

Дані накладні були підписані уповноваженим представником відповідача, який діяв на підставі довіреностей: №0554 від 31.03.2014р., №1012 від 11.06.2014р.

Відповідач своє зобовязання з оплати вартості поставленого товару належним чином не виконав.

28.09.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією №14-709 від 22.09.2015р. про сплату, зокрема, заборгованості у розмірі 141432,00грн. за договором №ПСН-04984 від 01.07.2013р., однак відповідачем відповідь не надана, претензія залишена без задоволення.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленого обладнання, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором №ПСН-04984 від 01.07.2013р. та сплати 3% річних та інфляційних нарахувань.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №ПСН-04984 від 01.07.2013р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили в договорі порядок оплати, за яким покупець зобов'язаний сплатити суму за товар в строк, який визначений в договорі №ПСН-04984 від 01.07.2013р., а саме - протягом 15 календарних днів з моменту отримання товару.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковими накладними №ТП0055 від 01.04.2014р. на суму 198720,00грн., №ТП0109 від 12.06.2014р. на суму 47712,00грн. товару, у нього виникло зобов'язання з його оплати у розмірі 246432,00грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 246432,00грн.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого за видатковою накладною №ТП0055 від 01.04.2014р. товару в сумі 105000,00грн., що підтверджується банківськими виписками. Решта - в розмірі 93720,00грн. залишилась несплаченою. Грошове зобовязання з оплати поставленого товару за видатковою накладною №ТП0109 від 12.06.2014р. залишилось не виконаним відповідачем в повному обсязі.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого обладнання, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що воно було отримано останнім.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості в сумі 141432,00грн. не надано.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 141432,00грн.

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дані наслідки порушення зобов'язання передбачені і ч. 1ст. 230 Господарського кодексу України. Згідно норм зазначених статей у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 8518,33грн., інфляційні нарухвання в розмірі 81449,34грн.

Суд враховує, що умовами договору сторони встановили порядок та термін оплати за поставлений товар, а саме - протягом 15 календарних днів з моменту отримання товару.

Отже позивач здобув право вимоги за накладними: №ТП0055 від 01.04.2014р. 17.04.2014р., №ТП0109 від 12.06.2014р. 28.06.2014р.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, інфляційних нарахувань в межах заявленого позивачем періоду, правові підстави та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог та стягнення 3% річних в розмірі 5417,03грн., інфляційних нарахувань в розмірі 81449,34грн.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем помилково нараховано 3% річних на збільшену з урахуванням індексу інфляції суму боргу, оскільки таке нарахування є безпідставним та таким, що не відповідає чинному законодавству, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 253, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспневматика, м. Лебедин, Сумська область до Публічного акціонерного товариства АЗОВЗАГАЛЬМАШ, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення суми основного боргу в розмірі 141432,00грн., 3% річних в розмірі 8518,33грн., інфляційних втрат у розмірі 81449,34грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства АЗОВЗАГАЛЬМАШ (87535, Донецька область, м. Маріуполь, Іллічівський район, пл. Машинобудівельників, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранспневматика (42200, Сумська область, м. Лебедин, вул. Сумська, 92, ) основний борг в розмірі 141432,00грн., 3% річних в сумі 5417,03грн., інфляційні нарахування в розмірі 81449,34грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 3424,44грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 3101,30грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 14.12.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2015р.

Суддя Я.О. Левшина