ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Справа № 911/4792/15

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз

до відповідача ОСОБА_1 центральної районної лікарні

про стягнення 420236,02грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №1-326 від 31.12.2014);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №234 від 23.04.2015).

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Київоблгаз звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 центральної районної лікарні про стягнення 420236,02грн у т.ч.:

- 269201,01грн основна заборгованість;

- 90927,65грн пеня за період з 06.04.2015 по 23.10.2015;

- 4952,31грн проценти за період з 06.04.2015 по 23.10.2015;

- 55155,05грн збитки від інфляції за період квітень вересень 2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/П-БО-4385-7070120 від 06.02.2015 в частині сплати за поставлений природній газ в березні червні 2015 року.

Відповідач у справі ОСОБА_1 центральна районна лікарня у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог у даній справі заперечує, посилаючись на те, що додаткової угодою №6 від 30.06.2015 сторони прийшли згоди щодо розірвання з 01.07.2015 договору № 2015/П-БО-4385-7070120 від 06.02.2015, а отже зобовязання за вказаним договором припинилось.

Дослідивши матеріали справи та докази подані учасниками процесу та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

06.02.2015 між сторонами у справі - Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (далі постачальник) та ОСОБА_1 центральною районною лікарнею (далі споживач) укладено договір № 2015/П-БО-4385-7070120 постачання природного газу за регульованим тарифом (а.с.8-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, постачальник протягом 2015 року здійснює споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених договором, а споживач оплачує постачальнику вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, передача газу здійснюється на межах балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування.

Згідно п. 4.1 договору, розрахунки за реалізований газ здійснюються за цінами, що встановлені Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ, тарифом на транспортування, збором у вигляді цільової надбавки, складає 7709,76грн (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.5 договору, розрахунковий період за договором становить один місяць з контрактної години першого дня місяця до контрактної години першого дня наступного місяця включно.

Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу згідно додатком №2 (п. 4.6).

Згідно п. 4.6.3 договору, у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше пятого числа, наступного місяця.

Відповідно п. 10.1 договору, вказаний договір набирає чинності з дати підписання та відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2015 по 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Додатковою угодою №6 від 30.06.2015 (а.с.37) сторони дійшли згоди щодо розірвання вказаного договору з 01.07.2015.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на суму 427 934,71грн, що підтверджується актами приймання передачі за березень-червень 2015 року (а.с.16-19).

За твердженням, позивача відповідачем здійснювалась часткова оплата поставленого природного газу, що не заперечується сторонами у справі.

Так, відповідно до акту звірки розрахунків від 20.10.2015, підписаним сторонами (а.с.20), заборгованість відповідача перед позивачем складає 269 201,01грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за поставлений товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем не заперечується отримання газу на спірну суму, на підставу своїх заперечень відповідача посилається на те, що розірванням договору припинились всі зобовязання за договором, а отже і його обовязок сплатити отриманий газ.

Проте з вказаним запереченнями суд не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як визначено ч. 2-4 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються; у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, додаткова угода про розірвання договору не може вважатись згодою сторін на припинення зобовязань за спірним договором, оскільки відповідно до вказаної додаткової угоди сторони дійшли згоди про розірвання дії договору саме з 01.07.2015.

При цьому, позивач звернувся до суду про стягнення боргу за газ, який поставлявся у період дії спірного договору, а саме березень-червень 2015 року.

У відповідності до п. 5.3.3 договору, споживач зобовязаний оплачувати постачальнику вартість поставленого природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Крім того, відповідно до 10.1 договору, вказаний договір діє в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Проте, відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, за природний газ, поставлений у березні-червні 2015 року, не розрахувався.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобовязання з оплати природного газу не виконані у встановлений договором строк відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 269 201,01грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 4952,31грн за загальний період з 06.04.2015 по 23.10.2015 та інфляційних втрат в розмірі 55 155,01грн за період з квітня по вересень 2015 року

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, викладений позивачем у позовній заяві, суд вважає його арифметично вірним, а відтак заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача 4952,31грн 3% річних такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимог про стягнення 55 155,01грн інфляційних втрат, перевіривши розрахунок позивача, суд вважає вимоги позивача про стягнення інфляційних в заявленому розмірі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 90 927,65грн за загальний період з 06.04.2015 по 23.10.2015.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»; пеня позивачем розрахована позивачем в межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України, а саме за січень 2014 та лютий 2014.

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його обґрунтованим, а вимоги в частині стягнення пені в розмірі 90 927,65грн такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 6303,54грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 центральної районної лікарні на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз 269201,01грн основного боргу, 90 927,65грн пені, 4952,31грн 3% річних, 55 155,01грн втрат від інфляції, а також 6303,54грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 18.12.2015

Суддя С.І. Чонгова