ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.12.2015 Справа № 905/2086/15

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1, смт. Підволочиськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертранс ЛТД», Дружківка

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю фірми «Грасс», м. Київ

про стягнення 26 000,00грн.

Суддя Матюхін В.І.

Представники:

позивача: не зяв.

відповідача: не зяв.

3-ї особи: не зяв.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертранс ЛТД» заборгованості за надані у лютому 2014р. послуги з перевезення вантажу (фальшпідлога в розібраному стані) автомобілем Вольво держ. № НОМЕР_1 за маршрутом: Prichsenstadt (Німеччина) - м. Київ, м. Київ - м. Єнакієве (Донецька область). у сумі 28 000,00грн.

Також позивач просить віднести на відповідача судові витрати, у тому числі витрати на оплату судового збору 1 827,00грн. і послуг адвоката у сумі 2 800,00грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем, який був експедитором-замовником за спірним перевезенням, замовлення на перевезення вантажу в міжнародному сполученні в частині не оплати вартості послуг перевезення в обумовлені заявкою строки.

На підтвердження правомірності своїх вимог позивачем були надіслані до суду оригінали:

- міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) А № 200795 від 20.02.2014р.:

- національної товарно-транспортної накладної (ТТН) без дати і номера;

- акту приймання-передачі виконаних робіт (послуг) на загальну суму 28 000,00грн.,який підписаний обома сторонами без будь яких зауважень.

Під час розгляду справи позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, у якій він:

- з посиланням на часткову оплату (2000,00грн.) послуг відповідачем, просить стягнути борг у сумі 26 000,00грн.;

- окрім боргу просить стягнути з товариства 16 536,56грн. інфляційних збитків, 994,19грн. річних відсотків.

Подана позивачем заява складається з двох частин, а саме, про часткове зменшення позову щодо основного боргу, але прямо про це в заяві не зазначає і збільшення позовних вимог. В частині збільшення позивач не збільшив розмір позовних вимог а фактично заявив нові, додаткові вимоги, які в первісному позові не зазначались, що Господарським процесуальним кодексом не передбачено. Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України «позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог».

Відповідач у судове засідання жодного разу не зявився, але 5 і 27 жовтня 2015р. від нього канцелярією суду були отримані відповідно:

- заява, якою з посиланням на норми міжнародної Конвенції, цивільного та господарського законодавства, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин річний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову;

- відзив на позов, у якому також з посиланням на норми міжнародної Конвенції, цивільного та господарського законодавства, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин річний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

В обох зазначених документах відповідач просив справу розглянути без участі свого представника. Клопотання відповідача судом були залишені без задоволення.

У свою чергу від позивача 16.11..2015р. судом були отримані заява про припинення провадження у справі у частині стягнення 2 000,00грн., погашених відповідачем у добровільному порядку 10.08.2015р. платіжним дорученням № 1148, тобто до звернення позивача з позовом до суду і заперечення на відзив позивача щодо застосування строку позовної давності, у яких позивач наполягає на тому, що до спірних відносин має бути застосований 3-х річний строк позовної давності.

Також, позивач надав заперечення на відзив відповідача, в якому зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обовязків, як згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

З огляду на те, що згідно міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) А № 200795 від 20.02.2014р. і національної товарно-транспортної накладної (ТТН) без дати і номера вантажоодержувачем вантажу зазначене Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Грасс», в графі 24 CMR «Вантаж одержано» ніяких відміток вантажоодержувача про отримання вантажу не має (є тільки підпис, засвідчений печаткою митного брокера, датований 27.02.2014р.), в графі 23 ТТН «Вантаж одержав» є підпис особи (ОСОБА_2В.), засвідчений штампом (не печаткою) не вантажоодержувача відповідно до CMR, а Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТрейд», позивач факт видачі вантажу за спірним перевезенням не вантажоодержувачу відповідно до CMR у позовній заяві зазначає, але не вказує причини, ким і на підставі чого це було зроблено, відповідач у своєму відзиву це питання також обійшов стороною, рішення по цій справі може вплинути на права та обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Грасс» щодо перевізника, господарський суд ухвалою від 18.11.2015р. за власною ініціативою залучив Товариство з обмеженою відповідальністю фірму «Грасс» до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалу суду від 18.11.2015р. відповідач і 3-я особа не виконали у повному обсязі, а позивач її виконав частково, надавши додаткові пояснення і копію укладеного з відповідачем договору-угоди № 0085/14 (МП) в міжнародному сполученні (перевізник-експедитор), своїх представників, явка яких була визнана обовязковою, у судове засідання сторони не направили, термін розгляду справи сплинув, у звязку з чим справа на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України розглянута за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

18.02.2014р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертранс ЛТД» (експедитор) був укладений договір-угода № 0085/14 (МП) в міжнародному сполученні (перевізник-експедитор), на підставі якого в цей же день було узгоджено замовлення на перевезення вантажу в міжнародному напрямку.

Відповідно до замовлення, перевізник мав здійснити міжнародне перевезення вантажу (будівельні матеріали на палетах) автомобілем Вольво держ. № НОМЕР_2 за маршрутом: Lauber str. 7, 97357 Prichsenstadt (Німеччина) - м. Єнакієве (Донецька область).

Відповідно до замовлення, вартість перевезення становить 28 000,00грн., оплата здійснюється в національній валюті шляхом безготівкового розрахунку протягом 7 днів після отримання оригіналів документів: оригіналу замовлення, договору, рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, CMR (оригінал).

На виконання замовлення, позивачем було здійснене перевезення вантажу автомобільним транспортом, що підтверджується товарно-транспортною накладною, CMR та актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг) на загальну суму 28 000,00грн., підписаним обома сторонами без будь яких зауважень.

Для оплати наданих послуг, 20.05.2014р. позивачем на адресу товариства були надіслані всі необхідні документи для здійснення розрахунків, зокрема: рахунок, акт виконаних робіт, податкова накладна, CMR, ТТН, що підтверджується поштовим описом вкладення на імя ТОВ «Інтертранс ЛТД» та поштовим повідомленням про вручення з розпискою про одержання 26.05.2014р.

10.08.2015р. позивач частково оплатив заборгованість у сумі 2 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №1148 від 10.08.2015р. на суму 2 000,00грн.

На час розгляду справи заборгованість у сумі 26 000,00грн. не погашена, доказів цього суду надано не було.

За таких обставин і зважаючи на те, що:

· згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу;

· згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору;

· ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін);

· факт надання транспортних послуг на суму 26 000,00грн. (з урахуванням часткової оплати) підтверджено, зокрема, товарно-транспортною накладною, CMR та актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг) на загальну суму 28 000,00грн., підписаним обома сторонами без будь яких зауважень;

· відповідно до замовлення оплата за надані послуги мала бути здійснена протягом 7 днів після отримання оригіналів документів: оригіналу замовлення, договору, рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, CMR (оригінал);

· відповідач отримав всі необхідні документи для оплати, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення з розпискою про одержання 26.05.2014р.;

· оплата наданих послуг відповідачем в обумовлені договором строки у повному обсязі здійснена не була;

· на час розгляду справи заборгованість у сумі 26 000,00грн. не погашена;

господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у сумі 26 000,00грн.

В іншій частині провадження у справі підлягає припиненню за відсутності предмету спору (позивач не підтвердив, що його заява від 18.09.2015р. є заявою про зменшення розміру позову).

Заява відповідача про застосування річного строку позовної давності, передбаченого ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів , задоволенню не підлягає, оскільки:

- відповідно до ч.1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік;

- ст.. 1 Конвенції визначено, що «…ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду…»;

- із змісту норм Конвенції вбачається, що сторонами в міжнародному договорі перевезення мають бути вантажовідправник, перевізник та вантажоодержувач, що кореспондується із ст.909 Цивільного кодексу України, відповідно до якої «за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату»;

- не усі сторони по даній справі (експедитор, перевізник) є сторонами договору перевезення вантажу (перевізник, відправник, одержувач);

- сторони по даній справі є учасниками транспортно-експедиторської діяльності, якими відповідно до ст.1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» є клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об'єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів;

- згідно ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України „за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу»;

- спір між сторонами виник не безпосередньо з договору перевезення вантажу, а з правовідносин щодо надання послуг з організації та забезпечення перевезень вантажів (транспортно-експедиторська діяльність), тобто з договору надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу;

- до спірних правовідносин, які виникли з транспортно-експедиторської діяльності, має застосовуватись загальний строк позовної давності в 3 роки, встановлений ст.257 Цивільного кодексу України, який позивачем не пропущений.

Якщо припустити, що спірні відносини виникли безпосередньо з договору перевезення в міжнародному сполученні, то і в цьому випадку позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки:

· відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору;

· відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» №57-Vвід 01.08.2006р., Україна приєдналась до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (995_234 ), вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві;

· статтею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1965 року визначено, що ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходиться в двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін;

· відповідно до ч.1 ст. 32 Конвенції, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в

один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівняється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки;

· відлік терміну позовної давності починається:

a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки;

b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу

перевізником для перевезення;

c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення;

· відповідно до ч. 2 ст.. 32 Конвенції, пред'явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну позовної давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. У випадку часткового визнання претензії відлік терміну позовної давності відновляється лише стосовно тієї частини претензії, яка залишається предметом спору;

· в червні 2014р. позивач вже звертався з вказаною позовною заявою до господарського суду Донецької області за місцезнаходженням у м. Донецьку, проте, вказана заява була повернута відправнику у звязку з припиненням роботи господарського суду Донецької області;

· 10.08.2015р. позивач частково оплатив заборгованість у сумі 2 000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №1148 від 10.08.2015р. на суму 2 000,00грн., тобто визнав факт навмисного правопорушення;

· судом також встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання (навмисного правопорушення) по договору щодо сплати послуг за перевезення вантажу,

· до таких правовідносин має застосовуватись 3-річний строк позовної давності, який позивачем не пропущений, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, встановлених ст. 267 Цивільного кодексу України.

Судові витрати в частині оплати судового збору в межах, встановлених законодавством, покладаються на відповідача.

Адвокатські послуги позивача відшкодовуються за рахунок відповідача залежно від складності справи і проведеної роботи по даній справі, на думку суду, у розмірі 4% від правомірно заявленої позовної суми.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.257, 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України, п.1 ст.193 Господарського кодексу України і керуючись ст.ст.43, 49, 82 85, п.1.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити у сумі 26 000,00грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертранс ЛТД» (84206, Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса, 110, , п/р 4 в ДОД АТ «Райффайзен Банк «Аваль», МФО 380805) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (47800, Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. М. Заньковецької, 3, ІНН НОМЕР_3, п/р 9 в АТ ОСОБА_3 Аваль, МФО 380805) 26 000,00грн. заборгованості, 1 827,00грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору і 1 120,00грн. на часткове відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката

Провадження щодо стягнення 2 000,00грн. припинити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом 10 днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом.

Суддя В.І. Матюхін

Повний текст рішення складено 07.12.2015р.

Надруковано примірників:

1 до справи;

1 позивачу;

1 - відповідачу