ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р. Справа № 909/1234/15
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Неллі", вул. Новозаводська, 16/4,м. Миколаїв, Миколаївська область 54000

вул. Бобикевича, 12/2, м. Стрий, Львівська область, 82400

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул.Шашкевича,70А, смт.Перегінське, Рожнятівський район, Івано-Франківська область,77662

про стягнення попередньої оплати в сумі 70 000 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2-адвокат, посвідчення № 1413 від 22.10.08,

від відповідача: ОСОБА_3-представник, довіреність НАА № 921180, від 08.08.14,

від відповідача: ОСОБА_4-представник, довіреність НАА № 921180, від 08.08.14,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Неллі" звернулося в господарський суд Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення попередньої оплати за договором в сумі 70 000 грн., з врахуванням заяви про уточнення до позовної заяви за вх.№18488 від 25.11.15, які судом прийняті ухвалою від 25.11.15.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.15 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.11.15. Ухвалою суду від 25.11.15 розгляд справи відкладено на 17.12.15.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав. В їх обгрунтування посилається на те, що згідно платіжного доручення №77 від 20.08.13 в якості попередньої оплати сплатив відповідачу кошти в сумі 70000 грн., а відповідач зобов"язався передати позивачу товар, визначений в договорі, однак цього не зробив.

Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву за вх.№19853/15 від 17.12.15, в якому зазначає, що передоплата в сумі 70000 грн., яку позивач перерахував відповідачу згідно договору №10 від 02.07.12 не відноситься до зобов"язань по даному договору, оскільки позивач як продавець має зобов"язання щодо поставки лісосировини, а не відповідач, як покупець по даному договору. Також представник відповідача у вказаному запереченні зазначив, що оскільки на підставі накладної №58 від 26.08.13 відповідач поставив позивачу лісопродукцію на загальну суму 70000 грн., а тому відповідач не має жодних зобов"язань перед позивачем щодо повернення передоплати в сумі 70000 грн.

Представник позивача подав клопотання про зупинення провадження у справі за вх.№13712/15 від 17.12.15 до завершення досудового слідства щодо колишнього комерційного директора ПП "Неллі" ОСОБА_1

З'ясувавши всі обставини на яких ґрунтується подане клопотання суд прийшов до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки дана обставина не є підставою для зупинення провадження у справі згідно приписів ст.79 Господарського процесуального кодексу України.

Також представник позивача подав клопотання за вх.№13750/15 від 15.12.15 про призначення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки вважає, що підпис на накладній №58 від 26.08.13 є підробленим і не належить директору підприємства ОСОБА_5, а печатка, якою скріплена вказана накладна також є підробленою і не належить ПП "Неллі".

Щодо клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи суд вказує на наступне.

Стаття 41 ГПК України передбачає, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Тобто, мета проведення експертизи - роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Більше того, необхідність судової експертизи в господарському судочинстві викликана тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних досліджень.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Такої ж правової позиції дотримано в Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 (із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Судом об"єктивно вивчено обставини справи і доводи сторін щодо призначення екстертизи та встановлено, що матеріали справи містять видаткову накладну №58 від 26.08.13, подану позивачем (оригінал додається до матеріалів справи) та поданий відповідачем договір купівлі-продажу №10 від 02.07.12 (оригінал додається до матеріалів справи), з яких вбачається, що підпис директора підприємства ОСОБА_5 та печатка ПП "Неллі" на цих документах є ідентичними.

З огляду на викладені обставини суд не вбачає правових підстав для призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

Між сторонами Приватним підприємством "Неллі" та Фізичою особою-підприємцем ОСОБА_1 02.07.12 укладено договір купівлі - продажу №10.

Відповідно до п.1.1 продавець (ПП "Неллі" - позивач по справі) зобов"язується поставити та передати у власність Покупцю (ФОП ОСОБА_1 - відповідач по справі) товар, а покупець зобов"язується прийняти товар та оплати його на умовах даного договору.

Вказаний договір є чинним, що підтверджується сторонами по справі та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.15 у справі №909/489/15.

Позивач 20.08.2013року здійснив передоплату в сумі 70000грн., про що свідчить платіжне доручення №77 від 20.08.13, у якому в графі призначення платежу зазначено: попередня оплата за відходи деревообробки згідно договору №10 від 02.07.12.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з умов п.1.1. Договору №10 від 02.07.12, відповідач по справі ПП "Неллі" є продавцем і у нього виникає зобов"язання по поставці товару (а не здійснення передоплати), а відповідач по справі ФОП ОСОБА_1, в свою чергу є покупцем, у якого виникає зобв"язання прийняти товар та оплати його на умовах даного договору (а не поставити товар).

Отже, передоплата в сумі 70000 грн. не відноситься до зобов"язань по договору №10 від 02.07.12, так як у позивача таке зобов"язання у вказаному договорі не передбачено, а тому невідомо чим він керувався, перераховуючи передоплату відповідачу.

Суд також зазначає, що відповідач поставив позивачу лісопродукцію на загальну суму 70000 грн. на підставі накладної №58 від 26.08.13 (оригінал міститься в матеріалах справи), яка відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у даній справі право позивача не порушено.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, вимоги позивача визнаються судом недоведеними, документально не підтвердженими та такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а відтак у позові слід відмовити.

Судові витрати, а саме 1218 грн. судового збору, відповідно до ст.49 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст. 193 ГК України, ст.ст.15-16, 509, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Приватного підприємства "Неллі" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 Йосифівнипро стягнення попередньої оплати в сумі 70 000 грн. - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 21.12.15

Суддя Г.З. Цюх