Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" грудня 2015 р. Справа № 906/1691/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 04.08.2015;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Національного банку України (м. Київ) в особі Фабрики банкнотного паперу Національного банку України (м.Малин-2, Житомирська обл.)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (м. Малин, Житомирська обл.)

про стягнення 496,80 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 496,80 грн, з яких: 275,58 грн пені, 205,10 грн інфляційних втрат та 16,12 грн 3 % річних за період з 09.09.2015 по 30.09.2015.

До початку розгляду справи на адресу суду від відповідача надійшли такі документи:

- відзив на позовну заяву від 09.12.2015 вих. № 1795 з додатками (а. с. 41 - 49);

- електронна копія клопотання від 15.11.2015 вих. № 1804 про розгляд справи без участі представника відповідача, з урахуванням поданого ним відзиву на позовну заяву від 09.12.2015 вих. № 1795 (а. с. 50).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві; надав для долучення до матеріалів справи довідку про заборгованість відповідача від 14.12.2015 вих. № 309, супровідний лист про направлення відповідачу для підписання акт звірки взаєморозрахунків, витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 04.08.2015 № 29411387 (а.с.52-54).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки повідомив у надісланому до суду клопотанні від 15.11.2015 вих. № 1804. Згідно з відзивом на позовну заяву від 09.12.2015 вих. № 1795 відповідач частково заперечує щодо правильності розрахунку сум пені, 3 % річних та інфляційних, вказуючи, що при здійсненні нарахувань пені та 3 % річних день проведення оплати був включений до розрахунку заборгованості, в результаті чого здійснено зайве нарахування пені в сумі 10,75 грн та 3% річних - 0,73 грн. Окрім того, відповідач зазначає, що розрахунок інфляційних втрат був проведений позивачем за частину місяця, а не за місяць в цілому, що, на його думку, не узгоджується з методикою нарахування інфляційних, визначеною в п. 3 постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до укладеного між Національним банком України в особі Фабрики банкнотного паперу Національного банку України (позивача/виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Малин Енергоінвест (відповідач/споживач) договору №303/17Ф про надання послуг від 24.03.2015 ((далі договір, а. с. 13 - 18), виконавець зобов'язався забезпечити надання послуг каналізаційних (видаляння та обробляння стічних вод), а саме приймання і очищення стічних вод споживача на очисних спорудах виконавця в об'ємі (орієнтовно) 1600 тис.м3 на 2015 рік протягом дії цього договору, а споживач зобов'язався оплатити надані йому послуги на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1).

Розділом 5 договору №303/17Ф від 24.03.2015 сторони визначили порядок проведення розрахунків за надані послуги.

Так, згідно з п.5.3 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Розрахунки за послуги проводяться на підставі рахунку, який виконавець виставляє споживачу після закінчення розрахункового періоду. Споживач зобов'язаний оплатити цей рахунок протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати його одержання (п. 5.4).

Відповідно до п. 5.5 договору факт надання та отримання послуг підтверджується двостороннім актом приймання-передачі послуг, наданим виконавцем в двох екземплярах, по одному для кожної з сторін.

Пунктом 5.2 сторони погодили, що розрахунки по даному договору здійснюються:

- перерахуванням замовником на розрахунковий рахунок виконавця коштів;

- шляхом зарахування замовником зустрічних однорідних вимог, які оформляються відповідним актом, що підписується повноваженими особами обох сторін відповідно до протоколу погодження ціни на приймання та очищення промислових стічних вод та акту про кількість наданих послуг за відповідний розрахунковий період.

24.03.2015 сторони підписали додаток № 1 до договору (Протокол погодження договірної ціни на надання послуг), згідно з яким погодили договірну ціну на приймання та очищення стічних вод у розмірі 5365,00 за тис.м3 (а. с. 19).

Того ж дня між сторонами було укладено додаток № 2 до договору №303/17Ф від 24.03.2015 (Схема обліку господарсько-побутових стічних вод від ТОВ Малин Енергоінвест) (а. с. 20).

08.03.2015 між споживачем та виконавцем послуг було підписано протокол узгодження розбіжностей до договору №303/17Ф від 24.03.2015 (а. с. 24 - 29).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов договору №303/17Ф від 24.03.2015, позивачем в серпні 2015 року було надано відповідачу послуги по прийманню і очищенню стічних вод в кількості 77614 м3 на загальну суму 499678,93 грн, що підтверджується підписаним представниками сторін актом про кількість наданих послуг по прийманню і очищенню стічних вод від 01.09.2015 (а. с. 31) та актом про приймання-передачу послуг від 01.09.2015 (а. с. 30).

З метою належного виконання відповідачем умов договору в частині проведення розрахунків за отримані послуги, позивачем по закінченню спірного календарного місяця за результатами показників спожитих послуг було направлено на адресу відповідача рахунок-фактуру № від 31.08.2015 на суму 499678,93 грн (включаючи ПДВ 20 %) (а. с. 32).

Відповідно до наданих суду документів, 31.08.2015 та 30.09.2015 між Національним банком України в особі Фабрики банкнотного паперу Національного банку України та товариством з обмеженою відповідальністю Малин Енергоінвест були підписані акти №8 та №9 про зарахування зустрічних однорідних вимог по договору №303/17Ф від 24.03.2015 на приймання і очищення стічних вод та по договорах №198/79фк та №13/80фк від 19.09.2012 по наданню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення згідно з актом № 8 на суму 467064,32 грн, згідно з актом № 9 на суму 644498,56 грн, за якими позивачем було проведено зарахування 499678,93 грн в рахунок погашення боргу з приймання та очищення стічних вод за серпень місяць 2015 року (а. с. 34, 35).

Оскільки актом про зарахування зустрічних однорідних вимог № 8 від 31.08.2015 було не в повній мірі проведено розрахунки за надані позивачем послуги, частина яких погасилась в результаті укладення акту № 9 від 30.09.2015, в період проміжку часу між цими актами у відповідача існувала заборгованість у розмірі 8917,25 грн (499678,93 (сума боргу) - 467064,32 (сума сплати по акту № 8)).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що оскільки у відповідача виникло прострочення сплати заборгованості за надані послуги з приймання та очищення стічних вод за серпень місяць 2015 року, позивач має право на нарахування відповідачу пені, 3 % річних та інфляційних на суму неоплаченого боргу в розмірі 8917,25 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору сторони визначили, що у разі затримки платежів, строки яких зазначено в договорі, споживач виплачує виконавцю на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Так, позивач при здійсненні розрахунку пені застосував подвійну облікову ставку НБУ за період з 09.09.2015 по 30.09.2015 на суму несплаченого боргу у розмірі 8917,25 грн, в результаті чого сума пені склала 275,58 грн.

Перевіривши проведене позивачем нарахування пені, господарський суд встановив, що в межах визначеного позивачем періоду нарахування, останнім при визначенні суми пені не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості (зарахування вимог) не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені, що узгоджується з приписами п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14.

Враховуючи вказане, відповідно до здійсненого судом перерахунку, стягненню з відповідача підлягає 264,83 грн пені. У стягненні 10,75 грн пені суд відмовляє за безпідставністю її нарахування.

Розглядаючи законність вимог позивача про стягнення нараховуваних на його користь з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, господарський суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 9), позивач просить стягнути з відповідача за період з 09.09.2015 по 30.09.2015 включно з суми боргу 8917,25 грн - інфляційні втрати в розмірі 205,10 грн, а також 16,12 грн 3 % річних.

Здійснивши перерахунок річних, судом було встановлено, що при розрахунку 3 % річних позивачем було невірно визначено період їх нарахування, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості (30.09.2015) не включається в період часу, за який здійснюється нарахування річних (п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

Звідси, суд вважає правомірно нарахованою суму 3 % річних у розмірі 15,39 грн. У стягненні 0,73 грн 3 % річних суд відмовляє.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, враховуючи рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №6.2.-97р. від 04.04.1997 та проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що даний розрахунок вірний, а відтак, нараховані позивачем 205,10 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 485,32 грн, з яких: 264,83 грн пені, 15,39 грн 3 % річних та 205,10 грн інфляційних втрат. У стягненні 10,75 грн пені та 0,73 грн 3 % річних суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Малин Енергоінвест (11601, Житомирська обл., м. Малин, вул. Українських повстанців, буд. 25А, ідент. код 37555721)

на користь Національного банку України (01008, м. Київ, Печерський район, вул. Інститутська, буд. 9, ідент. код 00032106):

- 264,83 грн пені,

- 15,39 грн 3 % річних,

- 205,10 грн інфляційних втрат,

- 1189,85 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.12.15

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2- позивачу - Фабриці банкнотного паперу НБУ

3 - відповідачу - рек. з повід.