ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

09 грудня 2015 р. Справа № 902/1446/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6

до: Барського комунального підприємства теплових мереж "Бартеплокомуненерго" 23000, Вінницька область, м.Бар, майдан ОСОБА_1, 3

про стягнення 418957,22 грн. інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання грошового зобов''язання

Головуючий суддя Мельник П.А.

Cекретар судового засідання Віннік О.В.

Представники :

позивача : ОСОБА_2 - за дорученням;

відповідача : не з''явився.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Барського комунального підприємства теплових мереж "Бартеплокомуненерго" про стягнення 401258,49 грн. інфляційних втрат та 17698,73 грн. 3% річних за неналежне виконання грошового зобов''язання.

Ухвалою суду від 04.11.15 р. порушено провадження за вказаним позовом та призначено справу до розгляду на 18.11.15 р.

Ухвалою суду від 18.11.15 р. в зв''язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено до 09.12.15 р.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задоволити з підстав, визначених в позові.

Відповідач правом захисту не скористався, відзиву по справі не надав, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд встановив, що 30 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач, Продавець) та Барським комунальним підприємством теплових мереж "Бартеплокомуненерго" (далі - Відповідач, Покупець) був укладений договір №14/2461/11 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), відповідно до положень якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України Продавцем, (надалі - газ), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а Покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору Позивач поставив у жовтні 2011 року та протягом жовтня-грудня 2012 року, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 199,370 тис. куб. м. на загальну суму 879 689,35 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2011р.№2вінБО за жовтень (з 11 по 31 жовтня) 2011р. на суму 223 181,71 грн.; від 31.10.2012р. за жовтень 2012р. на суму 68 149,92 грн.; від 30.11.2012р. за листопад 2012р. на суму 222 131,73 грн.; від 31.12.2012р. за грудень 2012р. на суму 366 225,99грн.

Таким чином Позивачем передано Відповідачу природний газ на загальну суму 879 689,35 грн.

Відповідач перерахував на рахунок Позивача грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 223 181,71 грн., що стверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо.

Оскільки, Відповідач не повністю виконав зобов'язання з оплати спожитого в жовтні 2011 року та жовтні 2012 - грудні 2012 року природнього газу, станом на 28.05.2015 р. за останнім утворився борг в розмірі 656 507,64 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач неодноразово порушував умови Договору, у зв'язку з чим стягнення заборгованості за природний газ, поставлений протягом жовтня 2011 року та жовтня-грудня 2012 року, а також штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих до 04.07.2014 року, вже було предметом розгляду господарського суду Вінницької області по справах №7/36/2012/5003 та №902/1043/14.

Рішення по даних справах набрали законної сили.

Згідно приписів ч. 2 ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" із подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, слід зазначити, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів (інфляційних втрат та трьох відсотків річних) в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України в даній справі є цілком правомірними.

Наведена вище правова позиція відображена в постанові Верховного суду України від 20.01.2011 року у справі № 10/25.

Відповідно до листа Верховного суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 р. № 62-97 індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних стверджуються рішеннями суду у справах №7/36/2012/5003 та №902/1043/14, які набрали законної сили, розрахунками, довідками про рух коштів боржника та сальдо, іншими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в заявлених сумах на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 75, 82-84, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Барського комунального підприємства теплових мереж "Бартеплокомуненерго" (23000, Вінницька область, м.Бар, майдан ОСОБА_1, 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 401258,49 грн. інфляційних втрат, 17698,73 грн. 3% річних та 6284,36 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 10 грудня 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу 01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6;

3 - відповідачу 23000, Вінницька область, м.Бар, майдан ОСОБА_1, 3