РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015Справа №910/26141/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт"
до Публічного акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
про стягнення 2 252 559,11 грн
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Стирнік Ю.В. (дов. № 010515 від 01.05.2015 року)
від відповідача Мицик М.В. (дов. № 02 від 05.01.2015 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03 грудня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 2 252 559,11 грн., в тому числі 1 319 220,00 грн. основного боргу, 837 704,70 грн. інфляційних втрат, 95 634,41 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № 471 від 23.05.2012 року в частині здійснення оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 року порушено провадження у справі № 910/26141/15 та призначено справу до розгляду на 19.11.2015 року.

19.11.2015 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що не має можливості виконати зобов'язання за Договором через перебування товариства під дією форс-мажорних обставин. Просив відстрочити виконання рішення в частині погашення заборгованості у розмірі 2 252 559,11 грн. до 01.04.2016 року.

У судовому засіданні 19.11.2015 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 19.11.2015 року, у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 03.12.2015 року, про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 03.12.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтримав подане клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення до 01.04.2016 року та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача проти позову не заперечив, надав пояснення по суті спору та просив суд відстрочити виконання рішення до 01.04.2016 року.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (покупець) укладено Договір поставки № 471 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобов'язується передати в певний строк у власність покупцю товар, згідно Специфікації № 1 (Додатку № 1), яка є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і оплатити його на умовах, визначених умовами договору.

У відповідності до пункту 2.1. Договору товар поставляється постачальником на умовах DDP- база ПТОиК, АР Крим Сакскій р-н, с. Каменоломня, вул. Київська 7 (у відповідності з термінами правил ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року). Транспортні витрати по доставці товару в пункт призначення і вартість тари та упаковки включена в ціну товару.

Згідно з пунктом 2.2. Договору поставка товару здійснюється в строк не більше 10 днів з моменту наданням покупцем письмової заяви.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що сума договору складає 1 319 220, 00 грн., в тому числі ПДВ-219 870, 00 грн.

Окрім того, пунктом 4.2. Договору встановлено, що ціна товару включає вартість його поставки у відповідності до пункту 2.1. Договору.

Відповідно до пункту 4.6. Договору оплата здійснюється шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 120 календарних днів після поставки товару та підписання акту прийому-передачі.

Пунктом 5.4. Договору сторони погодили, що право власності на товар переходить покупцю з моменту підписання акту прийому-передачі товару.

Відповідно до Акту № 12/12 від 12.12.2012 року приймання-передачі по Договору поставки № 471 від 23.05.2012 року, позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв:

-сульфат барію природний, стандарт API 13 Spec, в біг-бегах по 1,5 тн., в кількості 66, 000 (шістдесят шість) тон.

-всього товару на суму: 207 306, 00 (двісті сім тисяч триста шість грн. 00 коп.) у тому числі ПДВ-34 551, 00 грн.

Відповідно до Акту № 13/12 від 13.12.2012 року приймання-передачі по Договору поставки № 471 від 23.05.2012 року, позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв:

-сульфат барію природний, стандарт API 13 Spec, в біг-бегах по 1,5 тн., в кількості 322,500 ( триста двадцять дві тони п'ятсот) тони.

-всього товару на суму: 1 012 972,50 (один мільйон дванадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дві грн. 50 коп.) у тому числі ПДВ-168 828,75 грн.

Відповідно до Акту № 17/12 від 17.12.2012 року приймання-передачі по Договору поставки № 471 від 23.05.2012 року, позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв:

-сульфат барію природний, стандарт API 13 Spec, в біг-бегах по 1,5 тн., в кількості 31,500 (тридцять одна тона п'ятсот кг.) тони.

-всього товару на суму: 98 941,50 (дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот сорок одна грн. 50 коп.) у тому числі ПДВ-16 490, 25 грн.

Позивач зазначає, що відповідач у встановлені Договором строки оплату поставленого товару не здійснив.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № 471 від 23.05.2012 року в частині здійснення оплати за поставлений товар.

Відповідач, скориставшись правом, передбаченим статтею 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, у якому зазначив, що 17 березня 2014 року нелегітимною Верховною Радою Республіки Крим прийнято постанову № 1745-6/14 "Про незалежність Криму", відповідно до якої на території так званої "Республіки Крим" не застосовується законодавство України, а з 18.03.2014 року "Республіка Крим" прийнята до складу Російської Федерації відповідно до Договору про прийняття в РФ так званої Республіки Крим. Зазначеним договором, зокрема, статтею 9 передбачено, що на територіях "Республіки Крим" та міста "федерального значення Севастополя" діють законодавчі та інші нормативні правові акти Російської Федерації.

Окрім того, відповідач зазначає що нелегітимною Верховною Радою Республіки Крим прийнято постанову від 17.03.2014 року № 1758-6/14 "Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим", в якій зазначено: "Встановити, що власністю Республіки Крим є: рухоме та нерухоме майно публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", розташоване на території Республіки Крим, її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, яке увійшло і не увійшло до статутного капіталу Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" у складі необоротних (в тому числі нематеріальних) і оборотних активів, у тому числі державне (України) майно, передане йому у користування та те, що перебуває на балансовому і позабалансовому обліку". Відповідач також зазначає, що у зв'язку із наведеними обставинами, Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" втратило можливість використання власних виробничих потужностей і, як наслідок, позбавлене можливості проводити господарську діяльність.

Також відповідач у відзиві просить суд відстрочити виконання рішення до 01 квітня 2016 року. Заяву відповідач мотивує тим, що на поточних рахунках останнього відсутні грошові кошти, а також Державною виконавчою службою накладено арешт на рахунки відповідача, майно та цінні папери останнього. З урахуванням наведеного відповідач вказує на те, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі. Крім того, події, які мають місце на території Автономної Республіки Крим, спричинили блокування ведення господарської діяльності Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз", що підтверджуються Сертифікатом Торгово-промислової палати України № 2018 про форс-мажорні обставини (від 03.12.2014 року № 5592/05-4).

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із змісту правовідносин сторін, які ґрунтуються на договорі, вони є відносинами з поставки, а тому їх права і обов'язки визначаються, зокрема, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.6. Договору оплата здійснюється шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 120 календарних днів після поставки товару та підписання акту прийому-передачі.

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та пункту 4.6. Договору строк виконання відповідачем грошового зобов'язання згідно Договору на момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 1 319 220,00 грн. за поставлений на підставі Договору товар.

Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" про стягнення з Публічного акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" заборгованості у розмірі 1 319 220,00 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 95 634,41 грн. 3 % річних, 837 704,70 грн. інфляційних втрат.

В силу вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування надані позивачем, суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в розмірі 95 634,41 грн. 3 % річних, 837 704,70 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" про стягнення заборгованості з Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" підлягають задоволенню в розмірі 1 319 220,00 грн. основного боргу, 95 634,41 грн. 3 % річних, 837 704,70 грн. інфляційних втрат.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суду при прийнятті рішення надано право відстрочити або розстрочити його виконання. При цьому слід ураховувати приписи статті 121 Господарського процесуального кодексу України про те, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Також відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині рішення вказуються строк сплати грошових сум у разі відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Як зазначено у пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", господарський суд на підставі статті 121 Господарського процесуального кодексу України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до пункту 7.2 статті постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на надання відстрочки виконання рішення стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд приймає до уваги твердження відповідача, що окупація частини території України є надзвичайною подією, яка склалася внаслідок особливого загострення внутрішньополітичної обстановки, а також збройної агресії Російської Федерації, та яка спричинила значні матеріальні втрати та порушення нормальних умов життєдіяльності населення.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про відстрочку виконання рішення, враховує ті обставини, що відповідач є стратегічним об'єктом, заснованим на державній власності, грошові кошти та рухоме майно якого арештовані, а нерухоме майно знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, та зазначає, що такі обставини ускладнюють виконання рішення у даній справі, а відтак суд вважає, що заява відповідача Публічного акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про відстрочення виконання даного рішення до 01 квітня 2016 року є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, як зазначалося вище, позивач проти відстрочення виконання даного судового акта не заперечує.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись статтями 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (01030, м. Київ, вулиця Б. Хмельницького, будинок 26, офіс 505, ідентифікаційний код 00153117) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Профіт" (49128, м. Дніпропетровськ, вул. Комунарівська, будинок 81, ідентифікаційний код 30775227) 1 319 220 (один мільйон триста дев'ятнадцять тисяч двісті двадцять) грн. 00 коп. основного боргу, 95 634 (дев'яносто п'ять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 41 коп. 3 % річних, 837 704 (вісімсот тридцять сім тисяч сімсот чотири) грн. 70 коп. інфляційних втрат, 33 788 (тридцять три тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 39 коп. судового збору.

3.Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року по справі № 910/26141/15 до 01.04.2016 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.12.2015

Суддя С.В. Стасюк