РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015Справа №910/23950/15

За позовом Приватного підприємства «Тюльпан»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції»

про стягнення 163497,13 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача: Кеда А.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ПП «Тюльпан» звернулось до Господарського суду м. Києва з указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, на виконання умов договору поставки № 446 від 01.12.2014, поставив відповідачеві товар на загальну суму 230558,94 грн., однак відповідач отриманий товар оплатив лише частково, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 102003,34 грн.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 102003,34 грн., 14733,20 грн. пені, 1473,30 грн. 3% річних та 45507,83 грн. інфляційних за порушення умов договору.

19.11.2015 через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва надійшла зава позивача про зменшення позовних вимог внаслідок перерахунку існуючої суми заборгованості та періоду її існування, у якій позивач просить стягнути з останнього заборгованість в сумі 93843,33 грн., 22161,27 грн. пені, 1984,70 грн. 3% річних та 45507,83 грн. інфляційних.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, у відповідності до ст.ст. 22, 55 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просив суд задовольнити позов.

Відповідач присутність повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце його проведення сповіщений у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2014 між Приватним підприємством «Тюльпан» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 446 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався систематично доставляти і передавати на умовах та у встановлені договором строки продовольчу та (або) непродовольчу продукцію (далі - товар) у власність покупця, а покупець зобов'язався приймати товар у власність і оплачувати його на умовах договору.

Найменування, асортимент та ціна товару визначається специфікацією (додаток № 1 до договору), що є невід'ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.6 договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю.

Розділом 5 договору сторони погодили ціну договору, умови оплати та порядок розрахунків за договором.

Так, п. 5.1 передбачено, що ціна на товар встановлюється в гривнях та базується (визначається) на підставі специфікації (додаток № 1 до договору). До змісту специфікації повинно входити наступне: найменування товару, його асортимент та ціна товару. Специфікація є невід'ємною частиною договору.

Оплата поставленого товару здійснюється на підставі належним чином оформлених накладних (товарних, товарно-транспортних, видаткових, податкових) (п. 5.6 договору).

Згідно з п. 5.8.1 договору, оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України через чотирнадцять календарних днів для поставлений товар.

Оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.12 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 31.12.2016.

У подальшому, на виконання умов договору, позивач поставив відповідачеві товар на підставі видаткових накладних № РБН-4 від 02.01.2015, № РБН-323 від 12.01.2015, № РБН-447 від 14.01.2015, № РБН-922 від 22.01.2015, № РБН-972 від 23.01.2015, № РБН-980 від 23.01.2015, № РБН-1077 від 28.01.2015, № РБН-1199 від 02.02.2015, № РБН-1279 від 04.02.2015, № РБН-1351 від 06.02.2015, № РБН-1446 від 10.02.2015, № РБН-1517 від 11.02.2015, № РБН-1532 від 12.02.2015, № РБН-1622 від 16.02.2015, № РБН-1637 від 17.02.2015, № РБН-1683 від 18.02.2015, № РБН-1916 від 25.02.2015, № РБН-1938 від 26.02.2015, № РБН-2042 від 02.03.2015, № РБН-2120 від 04.03.2015, на загальну суму 230558,94 грн.

Відповідач, в свою чергу, в період з 13.02.2015 по 31.08.2015 лише частково оплатив поставлений товар, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 93843,33 грн.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт існування заборгованості належним чином підтверджений матеріалами справи. Доказів погашення відповідачем заборгованості сторонами не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 93843,33 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання зі сплати 93843,33 грн., що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних на підставі ст. 625 ЦК України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, відповідно до якого 3% річних за березень-квітень 2015 року складають 45507,83 грн. та інфляційні за березень-серпень 2015 року складають 1984,70 грн., суд дійшов висновку про їх законність, обґрунтованість, відповідність умовам закону та договору, внаслідок чого зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 22161,27 грн. пені за порушення умов договору, слід зазначити таке.

Згідно з положеннями ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Частиною 6 ст.231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, умовами укладеного між сторонами договору поставки № 446 від 01.12.2014 не передбачено настання наслідків у вигляді накладення на покупця штрафів та інших фінансових санкцій у разі прострочення ним виконання зобов'язання з оплати поставленого товару.

Одночасно, нарахування вказаних процентів виходячи з приписів ч.6 ст.231 Господарського кодексу України на рівні облікової ставки Національного банку України є безпідставним, оскільки наведеною нормою визначено лише формування відповідальності за порушення грошових зобов'язань.

Отже, враховуючи те, статтею 231 (ч.6) ГК України встановлено лише порядок формування штрафної санкції за порушення грошового зобов'язання, а умовами договору нарахування такої штрафної санкції не передбачено, відсутні підстави для стягнення з відповідача 22161,27 грн. пені, нарахованої позивачем.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські продуктові традиції» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе/Бастіонна, 1/2; ідентифікаційний код 38451148) на користь Приватного підприємства «Тюльпан» (52071, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, с. Дослідне, вул. Наукова, 1; ідентифікаційний код 30316696) 93843 (дев'яносто три тисячi вісімсот сорок три) грн. 33 коп. заборгованості, 1984 (одну тисячу дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 70 коп. 3% річних, 45507 (сорок п'ять тисяч п'ятсот сім) грн. 83 коп. інфляційних та витрати зі сплати судового збору в сумі 2120 (двi тисячi сто двадцять) грн. 04 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Я.В. Маринченко