КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа№ 910/7355/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.12.2015 року по справі № 910/7355/15-г (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" на рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/7355/15-г (суддя Лиськов М.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Експобанк"

до публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія

"Прайм Кепітал Груп"

про застосування недійсним нікчемного правочину та витребування

майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" про визнання недійсним нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/7355/15 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2015 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" було прийнято до провадження.

07.07.2015 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від сторін надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом.

07.07.2015 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про продовження строку розгляду апеляційної скарги по справі № 910/7355/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів. Розгляд апеляційної скарги відкладено до 12 год. 00 хв. на 10.08.2015 року.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/1071/15 від 10.08.2015 року у зв'язку з перебуванням головуючого суддів (судді-доповідача) Суліма В.В. на лікарняному, відповідно до підпункту 2.3.50, пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7355/15-г.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" 10.08.2015 року передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

У зв'язку з перебуванням судді Куксов В.В. у відпустці розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/7355/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В. та Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2015 року по справі № 910/7355/15-г прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до провадження і призначено перегляд рішення на 13.10.2015 року.

21.09.2015 року від публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" надійшло клопотання про долучення додаткових документів.

У зв'язку з виходом судді Куксова В.В. з відпустки та перебуванням судді Тарасенко К.В. в інших судових засіданнях, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/7355/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В. та Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2015 року по справі № 910/7355/15-г прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" до провадження зазначеною колегією.

13.10.2015 року від публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" надійшло клопотання про долучення додаткових документів.

У судовому засіданні, призначеному на 13.10.2015 року, оголошено перерву до 08.12.2015 року.

У зв'язку з переформуванням колегій Київського апеляційного господарського суду розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року здійснено заміну судової колегії та для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/7355/15-г сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" на рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/7355/15-г зазначеною колегією. Розгляд справи № 910/7355/15-г призначено на 10.12.2015 року о 10 год. 30 хв.

01.12.2015 року від публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" надійшло клопотання про долучення додаткових документів.

Представник позивача був присутнім в судових засіданнях та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" - без задоволення.

Представник відповідача-2 в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступи представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року по справі № 910/7355/15-г - слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2014 року між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (кредитодавець, відповідач-2) та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (позичальник, позивач) укладено кредитний договір № 1007/14-1 (а.с. 28-33, т. 1).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 71 глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до договору кредиту кредитодавець надає позичальнику міжбанківський кредиту національній валюті у сумі 101 300 000,00 грн. терміном до 11.08.2014 року, а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, платити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у терміни (строки), встановлені даним договором.

За користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати кредитодавцю фіксовану процентну ставку, розмір якої встановлено на рівні 28% річних (пункт 4.1. договору).

11.07.2015 року на виконання умов договору кредитодавцем було перераховано 101 300 000,00 грн. кредитору.

08.08.2015 року кредитор частково повернув кредит у сумі 22 824 132,00 грн. (а.с. 82, т. 1).

У зв'язку з чим, 11.08.2014 року між сторонами договору кредиту внесено зміни № 1 до нього (а.с. 34, т. 1), в яких сторони домовились, що кредитодавець надає позичальнику міжбанківський кредиту національній валюті у сумі 78 475 868,00 грн. терміном до 08.09.2014 року, а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути кредит в повному обсязі в порядку та у терміни (строки), встановлені даним договором.

11.07.2014 року між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (іпотекодержатель, відповідач-2) та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (іпотекодавець, позивач) укладено договір іпотеки № 1007/14-1-5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр.-Капіносом та зареєстрований в реєстрі за № 1792 (а.с. 35-42, т.1).

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 1007/14-15, а саме повернення фактично отриманого кредиту у розмірі 101 300 000,00 грн., сплати відсотків за користування кредитом, сплати неустойки та відшкодування збитків, завданих порушенням обов'язків за кредитним договором, передає в іпотеку іпотекодержателю належні йому на праві власності нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 847,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська будинок 13.

Відповідно до пункту 1.4 договору іпотеки узгоджена сторонами вартість іпотеки становить 12 058 019,00 грн.

Згідно з пунктом 7.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право отримати задоволення вимог за зобов'язанням за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині(в тому числі й у випадках невиконання (неналежного виконання) зобов'язання при реалізації іпотекодержателем права вимоги дострокового виконання зобов'язання) та (або) у випадку, якщо іпотекодержатель порушив будь-які з обов'язків, що зазначені в п. 5.3.1 - п. 5.3.10 договору та (або) у випадку, якщо іпотекодавець порушив будь-яку з гарантій (запевнень) іпотекодавця, що зазначені в статті 2 даного договору, а також у випадку, якщо заставодержателю стане відомо про факт введення тимчасової адміністрації у іпотекодавця.

Відповідно до пункту 7.5 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за даним договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

11.08.2014 року між сторонами укладено договори про внесення змін № 1 та № 2 до договору іпотеки (а.с. 43-45, т. 1), в яких зазначили, що зобов'язання, що випливають з кредитного договору № 1007/14-15, а саме повернення фактично отриманого кредиту у розмірі 78 475 868,00 грн., сплати відсотків за користування кредитом, сплати неустойки та відшкодування збитків, завданих порушенням обов'язків за кредитним договором, передає в іпотеку іпотекодержателю належні йому на праві власності нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 497,0 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Предславинська будинок 13.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного Кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень статті 514 Цивільного Кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

10.09.2014 року між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (первісний кредитор, відповідач-2) та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" (новий кредитор, відповідач-1) укладено договір про відступлення права вимоги № 1/09092014 від 10.09.2014 року (а.с. 84-89, т. 1).

Відповідно до умов договору відступлення первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором № 1007/14-1 від 11.07.2014 року з усіма додатковими угодами та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між первісним кредитором та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк".

23.09.2014 року між публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" (первісний іпотекодержатель, відповідач-2) та товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" (новий іпотекодержатель, відповідач-1) укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 11.07.2014, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капіносом А.Є. за реєстровим № 1792 (а.с. 90-93, т. 1).

Відповідно до умов про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 11.07.2014 року первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за договором іпотеки, з усіма додатковими угодами та змінами до нього, що є його невід'ємними частинами, укладеним між первісним іпотекодержателем та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк".

01.10.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм кепітал груп" звернулось до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" з іпотечним повідомленням (вимогою) вих. № 011014/2 про виконання умов кредитного договору № 1007/14-1 від 11.07.2014 (а.с. 46-47, т. 1), та попередило що у випадку не виконання вимог, викладених у даному іпотечному повідомлені, після спливу тридцяти денного строку з моменту надіслання даного іпотечного повідомлення, буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку встановленому іпотечним договором та чинним законодавством України.

10.02.2015 року позивач повідомив відповідача-2 та відповідача-1 повідомленнями № 1101/810 та № 1101/809 про нікчемність договорів іпотеки та про внесення до нього змін (а.с. 48-56, т. 1) та про ліквідацію банку.

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" про визнання недійсним нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Нікчемність договорів позивач обґрунтовує тим що:

- вартість переданого в іпотеку за договорами іпотеки майна є значно вищою від отриманої банківської послуги (оплата на 20 і більше відсотків відрізнялася від розміру банківської послуги);

- договори іпотеки укладені на умовах, гірших за звичайні з огляду на наявність в умовах договорів іпотеки згадки про можливість звернення стягнення на підставі позасудового застереження;

- на підставі договорів іпотеки Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" відмовилося від власних майнових прав;

- грошові кошти за кредитним договором були перераховані на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" всупереч встановленої Національним банком України заборони використовувати Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки;

- окрема пільга (перевага) іпотекодержателю під час дії тимчасової адміністрації.

Позивач зазначає, що вартість предметів іпотеки, зазначена сторонами в договорі іпотеки від 11.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінсом А.Є.. за реєстровим № 1792, складає 12 583 204,00 грн.; в договорі іпотеки від 11.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінсом А.Є.. за реєстровим № 1792, складає 7 072 027,00 грн.

Це на думку позивача, у відповідності до пункту 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є підставою для нікчемності договору іпотеки, оскільки за ним було відчужено майно за цінами значно нижчими від звичайних.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відповідності до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою

За приписами пункту 8 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Частиною 1 статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що НБУ зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами НБУ; 3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами; 4) одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Частиною 1 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено підстави ліквідації банку, зокрема зазначено, що банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією ФГВФО. Так, НБУ має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Правління Національного банку України № 597 від 24.09.2014 Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 18-19, т. 1).

25.09.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте Рішення № 97 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "КБ "Експобанк" (а.с. 20-21, т. 1).

Постановою Правління Національного банку України № 41 від 22.01.2015 року АТ "КБ "Експобанк" відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації (а.с. 23, т. 1).

Частинами 1, 2, 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Разом з тим, як вбачається з договору іпотеки, ним забезпечені виконання зобов'язання щодо повернення фактично отриманого кредиту у розмірі 78 475 868,00 грн., сплати відсотків за користування кредитів, сплати неустойки у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором та відшкодування збитків, завданих порушенням обов'язків за кредитним договором.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не вважає, що загальна вартість предмету іпотеки є більш ніж на 20 % вища від розміру отриманого кредиту, оскільки іпотекою забезпечується не тільки повернення кредитних коштів, а всіх можливих нарахованих процентів, штрафів, збитків та інших витрат.

Щодо заниження ціни іпотеки, колегія суддів зазначає, оскільки вартість предмету іпотеки вказана в договорі іпотеки носить лише довідковий характер та не являється ціною, за якою предмет іпотеки може відчужуватися та переходити у власність іпотекодержателя по договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, набуття товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" нерухомого майна у власність відбулося 03.11.2014 року, а відповідно до частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, тобто на 03.11.2014 року, а не на дату укладення договорів іпотеки від 11.07.2014 року.

Щодо посилань позивача про відмову Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" від власних майнових прав, то вони до уваги не беруться, оскільки статтею 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Тобто підписуючи спірнийі договір іпотеки та зміни до нього публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" не відмовлялося від належних йому майнових прав, а лише забезпечував гарантію повернення грошових кредитних коштів.

Статті 7 з договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за основним договором.

При цьому, умови пункту 7.6 договору іпотеки передбачають право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом, зокрема прийняття предмету іпотеки у власність в порядку, визначеному статті 37 Закону України "Про іпотеку".

Виходячи з норм частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" (передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки) встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Тобто, умови договору іпотеки повністю кореспондуються з приписами частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" та жодним чином не порушують права публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк".

Щодо посилань скаржника на те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" прийняло у власність предмети іпотеки на підставі договору іпотеки під час дії тимчасової адміністрації, то вони колегією суддів до уваги не беруться, оскільки договір іпотеки було підписано 11.07.2014 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Експобанк", яке відбулося 25.09.2014 року.

Крім того, як було зазначено вище по договору кредиту кредитор повинен був повернути кошти терміном до 08.09.2014 року, до ведення тимчасової адміністрації, однак кошти повернуті не були, у зв'язку з чим було звернуто стягнення на предмет іпотеки і лише після цього товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Прайм Кепітал Груп" прийняло у власність предмети іпотеки.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки при укладанні договору іпотеки було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України, а жодна з підстав нікчемності правочину, передбачена нормами статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за цим договором не настала, то позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо посилань скаржника на недійсність договору іпотеки з підстав невідповідності пункту 7.1 договору положенням Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то вони до уваги також не беруться, оскільки умови пункту 7.1 договору іпотеки містять вказівку на те, що іпотекодержатель набуває права отримати задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку введення тимчасової адміністрації в іпотекодавця, що жодним чином не суперечить Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", натомість повністю кореспондуються з останнім.

Оскільки, вимоги позивача щодо витребувати майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності є похідними від вимог про визнання недійсним нікчемного правочину, то вони також не підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в постановах Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2015 року № 910/1741/15-г, від 09.07.2015 року № 910/3306/15-г, від 14.07.2015 року № 910/6854/15-г, від 21.09.2015 року № 910/7354/15-г, від 09.09.2015 року № 910/1739/15-г, від 19.10.2015 року № 910/1740/15-г, від 01.09.2015 року № 910/2466/15-г та в постановах Вищого господарського суду України від 25.08.2015 року № 910/1741/15-г, від 08.09.2015 року № 910/3306/15-г, від 11.11.2015 року № 910/6854/15-г.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 22.07.2015 року у справі № 910/7355/15-г - залишається без змін.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" на рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/7355/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.04.2015 року у справі № 910/7355/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7355/15-г повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

С.Г. Рудченко