ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р.Справа № 916/1237/15-г
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.,

(У звязку із звільненням судді Шевченко В.В., склад судової колегії змінено на підставі розпорядження № 873 від 04.12.2015 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.12.2015)

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від третьої особи 1 не зявився,

від третьої особи 2 не зявився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко»

на рішення господарського суду Одеської області від 07.10.2015

у справі № 916/1237/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. ОСОБА_2 підприємства «Маккенлі»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек сі Партнерс»

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

ВСТАНОВИВЛА:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Банк, позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нотлексінвест» (далі ТОВ «Нотлексінвест», відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 підприємства «Маккенлі» (далі ДП «Маккенлі», третя особа 1) про застосування наслідків недійсності нікчемного договору, а саме: договору, посвідченого 17.03.2014 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 524, про розірвання (відмову) від іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.04.2012р. за реєстровим № 1042, а також про визначення способу виконання рішення суду із встановленням, що вказане рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у вигляді заборони на наступний обєкт: майнові права, які випливають з договору купівлі-продажу майнових прав №№ 1/Н/Ц, 2/Н/Ц, 3/Н/Ц, 4/Н/Ц, 5/Н/Ц, від 03.04.2012., укладених між ДП «Маккенлі» та Іпотекодавцем згідно якого Іпотекодавець за рахунок своїх коштів фінансує, а ДП «Маккенлі» здійснює будівництво: нежитлового приміщення під будівельним № 1 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 42,9 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4; нежитлового приміщення під будівельним № 2 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 51,3 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4; нежитлового приміщення під будівельним № 3 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 33,4 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4; нежитлового приміщення під будівельним № 4 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 33,2 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4; нежитлового приміщення під будівельним № 5 на цокольному поверсі, орієнтовною загальною площею 40,7 кв.м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, 25, корпус 4.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстави, передбаченої ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для кваліфікації спірних угод як нікчемних, оскільки в результаті вчинення спірного правочину позивач як банк відмовився від власних майнових вимог протягом річного терміну, що передував введенню в Банку тимчасової адміністрації, а також необхідності визнання нікчемного спірного договору недійсним в судовому порядку з метою забезпечення відновлення прав позивача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.05.2015 було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Блек сі Партнерс» (далі ТОВ «Блек сі Партнерс», третя особа 2) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду одеської області від 07.10.2015 у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що не вбачає підстав для застосування при вирішенні спору положень п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо нікчемності спірного правочину і застосування наслідків недійсності цього нікчемного правочину. Тобто, попередня редакція ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року N 4452-VI, що була чинна на час вчинення спірного правочину, не передбачала такої підстави для визнання нікчемними правочину, вчиненого банком протягом року до введення у ньому тимчасової адміністрації, як відмова банку від власних майнових вимог. В той же час, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин, з якими ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній на момент укладення договору про розірвання від 17.03.2014 № 524 редакції повязувала можливість кваліфікації цих угод як нікчемних.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Банк звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Представники Банку та ТОВ «Блек сі Партнерс» в судове засідання не зявились, та не скористались своїм правами на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлялись належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 04.11.2015, про поважні причини неявки суд не повідомили та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались.

Представник третьої особи 1 в судове засідання не зявився та не скористалися своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлялися належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується штампом канцелярії на зворотній стороні ухвали про призначення справи до розгляду, відправленої її рекомендаційною кореспонденцією.

Зокрема, надіслана апеляційним судом ДП «Маккенлі» поштова кореспонденція разом з ухвалою суду повернута з відміткою «адресат вибув» , проте, колегія суддів вважає, що третя особа 1 повідомлена належним чином про день, час і місце розгляду справи з огляду на таке.

Так, у пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 №01-8/1228 зазначено, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Проте, така неявка представників сторін не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження у даній справі, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні 10.12.2015 представник відповідача надала пояснення, в яких заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, між Банком та ТОВ «Нотлексінвест» було укладено кредитний договір від 20.12.2011 року №573/1-11, відповідно до умов якого банк на умовах цього договору надає Позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії з лімітом у сумі 8 285 000,00 грн. на строк з 20.12.2011 року по 19.12.2012 року зі сплатою 20 % річних для здійснення поточної діяльності, а Позичальник зобовязується належним чином використати та повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісію у відповідності з умовами договору і тарифами Банку, а також виконати всі інші зобовязання в порядку і строки, визначені Договором.

Додатковими угодами від 23.04.2012 року № 1, від 13.07.2012 року № 2, від 19.07.2012 року № 3, від 24.07.2012 року № 4, від 19.12.2012 року №5, від 17.05.2013 року №6, від 10.06.2013 року № 7, від 01.07.2013 року № 8, від 18.11.2013 року № 9, від 30.12.2013 року № 10, від 18.03.2014 року № 11, від 18.06.2014 року №12, від 17.07.2014 року № 13 сторони вносили зміни до кредитного договору від 20.12.2011 року №573/1-11 щодо збільшення суми ліміту відзивної реверсивної лінії, строків виконання зобовязання, порядку та строків сплати процентів за договором.

Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 20.12.2011 року №573/1-11 між Банком та ТОВ «Нотлексінвест» було укладено Іпотечний договір від 28.04.2012 року.

Предмет іпотеки за цим договором складається зі всіх майнових прав ДП «Маккенлі», які існують на момент укладання договору майнові права, які випливають з договорів купівлі-продажу майнових прав від 03.04.2012 року № 1/Н/Ц, 2/Н/Ц, 3/Н/Ц, 4/Н/Ц, 5/Н/Ц, укладених між ДП «Маккенлі» та ТОВ «Нотлексінвест», згідно якого відповідач за рахунок своїх коштів фінансує, а третя особа 1 здійснює будівництво:

- нежитлового приміщення під будівельним номером 1 (ОСОБА_1) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 42,9 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 1/Н/Ц від 03.04.2012;

- нежитлового приміщення під будівельним номером 2 (Два) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 51,3 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 2/Н/Ц від 03.04.2012;

- нежитлового приміщення під будівельним номером 3 (Три) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 33,4 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 3/Н/Ц від 03.04.2012;

- нежитлового приміщення під будівельним номером 4 (Чотири) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 33,2 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 4/Н/Ц від 03.04.2012;

- нежитлового приміщення під будівельним номером 5 (Пять) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 40,7 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 та стане власністю Іпотекодавця після відбудування будинку, а саме: з моменту одержання Іпотекодавцем свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та його державної реєстрації в КП „БТІ та РОН Комінтернівського району Одеської області. Право Іпотекодавця на набуття ним у власність вищезазначеного нежитлового приміщення підтверджується договором купівлі-продажу майнових прав № 5/Н/Ц від 03.04.2012.

Будівництво багатоквартирного будинку, де знаходиться предмет іпотеки, здійснюється на земельній ділянці площею 1,678 га згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного між ДП «Маккенлі» та Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області (пункт 1.2 Іпотечного договору).

17.03.2014 року Банк та відповідач уклали договір про розірвання (відмову) від Іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.04.2012 року за реєстровим №1042.

Зокрема, даним договором від 14.03.2014 року сторони дійшли згоди розірвати (відмовитись) від Іпотечного договору з посиланням на пункт 2 статті 214 Цивільного кодексу України та зазначили, що вони свідчать про відсутність будь-яких претензій один до одного з питань, повязаних з виконанням своїх обовязків за вищезазначеним Іпотечним договором.

16.08.2014 року Банк (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП ФІНАНС» (Фактор) уклали Договір факторингу №1, відповідно до якого Клієнт зобовязався передати Фактору, а Фактор прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта на умовах, визначених цим Договором.

02.09.2014 року ТОВ «Фінансова компанія «ТОП ФІНАНС» уклало з ТОВ «Блек сі Партнерс» Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «ТОП ФІНАНС» передає, а ТОВ «Блек сі Партнерс» приймає на себе Права Вимоги та здійснює оплату грошових коштів на умовах, визначених цим Договором.

ТОВ «Блек сі Партнерс» одержує право (замість ТОВ «Фінансова компанія «ТОП ФІНАНС») вимагати від Боржників належного виконання зобовязань за Первинними договорами та Договорами забезпечення, набуває усіх прав за основним договором та Договорами забезпечення.

Наказом від 17.11.2014 року №52 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку на підставі статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним договір про розірвання (відмову) від Іпотечного договору, посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 28.04.2012 року за реєстровим №1042.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, але за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до норми 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення, присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій, застосування адміністративно-господарських санкцій, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Позивач своїм наказом від 17.11.2014 року №52 визнав нікчемним договір про розірвання (відмову) від Іпотечного договору та звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного договору, повернувши сторін у стан, який існував до укладання нікчемного правочину з проханням визначення способу виконання рішення.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даному випадку позивач не довів суду правомірність звернення саме з такими позовними вимогами для захисту його порушених прав.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач визнав нікчемний оспорюваний правочин своїм наказом, але не довів суду правомірність такого визнання у обраний ним спосіб за нормами чинного законодавства України.

Відповідач наполягає на тому, що договір про розірвання (відмову) від іпотечного договору є оспорюваним, і позивач має довести його нікчемність/недійсність на момент вчинення, тобто є спір про наявність або відсутність такого факту.

На уповноважену особу Фонду покладено обов'язок забезпечити збереження активів та документації банку (частина 1 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), який здійснюється шляхом перевірки протягом дії тимчасової адміністрації правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Пунктом 1.20 Розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2, Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобовязана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за договорами, визначеними у пункті 1.18 цієї глави, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладанням. Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію направляє письмове повідомлення про нікчемність правочину (у тому числі договору) контрагенту за таким правочином (у тому числі договором) із посиланням на відповідну норму закону, у якій зазначені підстави нікчемності. У разі отримання повідомлення Уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, визначених у пункті 1.18 цієї глави, кредитор зобовязаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Таким чином, ані норми статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», недотримання яких покладені в основу позовних вимог та рішення суду першої інстанції, ані пункти 1.18 та пункт 1.20 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2 не передбачають обовязку уповноваженої особи провести перевірку правочинів на нікчемність, оформлювати такий висновок своїм наказом, а, навпаки, містять обовязок направити письмове повідомлення про нікчемність контрагента за правочинами, що є нікчемними, витребувати у сторони правочину майно та у разі неповернення майна застосувати наслідки недійсності нікчемного договору в судовому порядку. Доказів направлення письмового повідомлення матеріали справи не містять.

Посилання позивача на нібито таке повідомлення відповідача у вигляді звернення до суду з позовом не приймається судовою колегією до уваги, оскільки направлення стороні копії позову є обов'язковим додержанням норм чинного процесуального законодавства України при зверненні до суду, а не доказом дотримання позивачем норм матеріального права України при здійсненні ним дій, наслідком яких стало звернення до суду з конкретним позовом.

Судова колегія залишає без змін висновок суду першої інстанції, але за мотивами, викладеними вище, оскільки в даному випадку звернення до суду з позовними вимогами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину з визначенням способу виконання рішення виключає можливість взагалі розгляду таких позовних вимог по суті в звязку з невірно обраним позивачем способом захисту його порушених прав, а суд першої інстанції помилково розглянув позовні вимоги саме по суті.

Відповідно до норм ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Згідно статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд не може самостійно виходити за межі позовних вимог. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на що, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є вірним.

Крім того, в аналогічних правовідносинах постановою Вищого господарського суду України від 15.09.2015 року у справі №916/1223/15-г визначено, що на дату укладання договору про розірвання (відмову) від іпотечного договору стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містила положення, яке вказувало на нікчемність такого договору, тому дана норма не може бути застосована для визнання нікчемним договору.

На момент звернення з позовною заявою банк не довів належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, хто є власником майнових прав за Договорами купівлі-продажу майнових прав від 03.04.2012 року № 1/Н/Ц, 2/Н/Ц, 3/Н/Ц, 4/Н/Ц, 5/Н/Ц на нежитлові приміщення під будівельними номерами: 1 (ОСОБА_1) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 42,9 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4; 2 (Два) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 51,3 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4; 3 (Три) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 33,4 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4; 4 (Чотири) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 33,2 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4; 5 (Пять) на цокольному поверсі, орієнтувальною загальною площею 40,7 кв.м., у житловому будинку за адресою: 67571, Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. № 25, корпус 4 після відбудування будинку з урахуванням укладання Договору факторингу та договору про відступлення права вимоги.

Одеський апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються вищевказаними нормами чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку залишається без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 07.10.2015 року у даній справі без змін, а висновок суду, викладений в рішенні є вірним, за мотивами суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 07.10.2015 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Савицький Я.Ф.

ОСОБА_4