КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа№ 927/903/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Барболіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №15/10-1 від 15.10.2015 року Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року

у справі №927/903/15 (суддя - Шестак В.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до 1. Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

«Приватбанк»

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення збитків (не отриманого прибутку) в сумі 690 449,61 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 12.05.2014 року

від відповідача-1: ОСОБА_5, довіреність №2876-К-Н-О від 08.08.2014 року

від відповідача-2: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (позивач у справі) звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (відповідач-1) та Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (відповідач-2) про стягнення солідарно з відповідачів неотриманого прибутку за договором оренди від 05.03.2008 року в сумі 690 449, 61 грн за період з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року (а.с. 2-9).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірну відмову ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» від виконання умов укладеного між сторонами договору оренди приміщення від 05.03.2008 року в частині прийняття у користування об'єкта оренди, що, за твердженням позивача, призвело до неотримання ФОП ОСОБА_2 починаючи з 05.02.2011 року по 31.12.2013 року вигоди (прибутку), яку вона могла б отримати при належному виконанні відповідачем договірних зобов'язань.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 690 449, 61 грн неотриманого прибутку та 13 808, 99 грн судового збору (а.с. 148-155).

При прийнятті рішення місцевий господарський суд посилався на доведений позивачем факт порушення ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» зобов'язань за договором оренди приміщення від 05.03.2008 року в частині прийняття у користування об'єкта оренди та відповідно на наявність всіх складових елементів цивільного правопорушення, необхідних для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач-1, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 15.10.2015 року повторно надіслав апеляційну скаргу №15/10-1 від 15.10.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року у справі № 927/903/15 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року у справі №927/903/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Руденко М.А., Чорногуза М.Г. та призначено до розгляду на 16.11.2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року у зв'язку з виходом суддів Мальченко А.О. та Сухового В.Г. з лікарняного, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року у справі №927/903/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., суддів: Мальченко А.О., Сухового В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року у справі №927/903/15 прийнято до провадження визначеною, згідно з розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року, колегією суддів.

16.11.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача у справі надійшов відзив б/н від 16.11.2015 року (вх. №09-11/20975/15) на апеляційну скаргу, в якому Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 стверджує про законність висновків Господарського суду Чернігівської області та просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 07.12.2015 року.

У судовому засіданні 07.12.2015 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року у справі №927/903/15 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Представник позивача у справі у судовому засіданні 07.12.2015 року заперечив проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Представники відповідача-2 у судове засідання 07.12.2015 року не з'явились. Через канцелярію Київського апеляційного господарського суду 04.12.2015 року від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 надійшов відзив б/н від 03.12.2015 року (вх. №09-11/22536/15) на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 зазначає про законність рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року, а тому просить апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. Окрім того, у поданому відзиві ФОП ОСОБА_3 просить суд апеляційної інстанції розглядати справу без її участі.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

05.03.2008 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позивач у справі, орендодавець за договором) та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (відповідач-1 у справі, орендар за договором) укладено договір оренди приміщення №б/н (а.с. 15-17), відповідно до п. 1.1.-1.2 якого орендодавець зобов'язався передати орендареві, а орендар зобов'язався прийняти у тимчасове користування приміщення за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 330,6 метра квадратних, складається з першого поверху (105,2 м.кв.), другого поверху (114,1 м.кв.) та третього поверху (111,3 м.кв.), за плату та на обумовлений строк для використання його у банківській діяльності.

Відповідно до п.2.2. договору орендна плата за користування приміщенням складає 6 612 доларів США за календарний місяць. Оплата здійснюється в національній валюті по курсу комерційних банків м. Чернігова.

Пунктом 5.1 договору сторонами погоджено, що передача орендодавцем та прийняття орендарем приміщення в оренду засвідчується актом здачі-приймання приміщення в оренду. Обов'язок по складанню акта здачі - приймання покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні.

Орендодавець зобов'язався надати приміщення орендареві та ключі від нього в триденний строк з моменту укладання цього договору у справному стані, належному для використання його за призначенням, за актом здачі-приймання, в якому зазначається технічний стан приміщення і інженерного устаткування на момент передачі в оренду (п. 3.2. договору).

Як визначено п. 7.1. договору договір набуває чинності 05 лютого 2011 року і діє до 05 січня 2014 року.

Листом від 04.02.2011 року (а.с. 18) ФОП ОСОБА_2 нагадала ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Чернігівського РУ про те, що 05.02.2011 року набирає чинності договір оренди від 05.03.2008 року, згідно якого відповідач зобов'язався передати, а позивач зобов'язався прийняти в оренду приміщення. В листі повідомлялося, що приміщення готові для приймання-передачі та повідомлялося про час для підписання акта приймання-передачі приміщення.

ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» листом від 08.02.2011 року №05/362 (копія якого наявна в матеріалах справи а.с.19) повідомило ФОП ОСОБА_2, що вказані приміщення не можуть бути прийняті ним в оренду в зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при підписанні договору, оскільки,станом на 04.02.2011 року, частина приміщення перебуває в оренді у ФОП ОСОБА_6; приміщення перебуває в іпотеці згідно іпотечного договору від 25.06.2008 року № 3381; а тому ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» просило договір оренди приміщення від 05.03.2008 року вважати неукладеним.

Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що листами від 22.10.2010 року та від 01.11.2010 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» повідомляло ФОП ОСОБА_2 про відмову від використання приміщення по АДРЕСА_2.

Колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою зазначений договір є договором оренди.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до загальних приписів чинного законодавства договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.2-3 ст. 180 ГК України).

Враховуючи, що при укладенні договору сторони погодили всі істотні умови, необхідні для такого виду договору як договір оренди, суд дійшов висновку, що договір оренди приміщення б/н від 05.03.2008 року є укладеним.

Вищезазначені факти при розгляді даної справи, відповідно до ст.35 ГПК України, є преюдиціальними для суду, оскільки були встановлені рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2011 року у справі №5028/7/60/2011, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2012 року та рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2011 року у справі №5028/11/151/2011, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2012 року.

Разом з тим, оскільки строк дії договору п.7.1. було визначено з 05.02.2011 року до 05.01.2014 року слід вважати, що на час розгляду даної справи договір оренди від 05.03.2008 року припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що під час строку дії договору оренди від 05.03.2008 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (кредитор, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (поручитель, відповідач-2 у справі) 01.08.2012 року було укладено договір поруки (а.с. 55), відповідно до п.1.1., 2.1, 2.2 якого поручитель поручився перед кредитором за виконання обов'язку ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» щодо сплати орендної плати в строки за договором оренди приміщення від 05.03.2008 року, строк дії якого становить з 05.02.2011 року по 05.01.2014 року.

Пунктом 4.1. договору поруки сторони обумовили, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту припинення дії основного договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 стверджує, що зазнала збитків у вигляді упущеної вигоди, а саме не отримала прибутки у сумі 690 449,61 грн за період з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року, які вона могла б отримати у період дії договору оренди приміщення, якби ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» виконав свій обов'язок та у відповідності до умов договору прийняв об'єкт оренди в користування та сплачував орендну плату в розмірі визначеному договором, а тому, на думку позивача, сума збитків у розмірі 690 449,61 грн підлягає стягненню солідарно з ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та ФОП ОСОБА_3 як поручителя.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона (боржник) повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони (кредитора) або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Сторонами у зобов'язані є кредитор та боржник (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Однією із ознак договору оренди є те, що він є двостороннім правочином, оскільки в ньому існують два зустрічних зобов'язання, і кожна із сторін (як орендодавець, так і орендар) відповідно наділяються певним колом прав та обов'язків.

Згідно ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Оскільки договір оренди є двостороннім правочином, то у орендодавця є обов'язок передати майно у користування орендареві, що кореспондує право орендаря вимагати передання йому об'єкта в користування, а у орендаря існує обов'язок вносити орендну плату та використовувати об'єкт оренди за його призначенням відповідно до умов договору, що відповідно кореспондує право орендодавця вимагати сплати орендної плати. Обидва ці зобов'язання взаємно обумовлюють один одного та є взаємопов'язаними.

Аналізуючи приписи цивільного законодавства, яке регулює відносини оренди, а також розділ 4, 5 укладеного між сторонами договору оренди, колегія суддів дійшла висновку, що ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» був наділений правом, а не обов'язком, прийняти приміщення в оренду, разом з цим на нього покладались обов'язки використовувати приміщення відповідно до умов договору; утримувати приміщення у порядку, передбаченому санітарними і протипожежними правилами, тощо; ліквідовувати наслідки аварій, що стались з його вини; відновлювати приміщення; сплачувати орендну плату та комунальні послуги по день фактичного звільнення приміщення, не виконання яких могло покласти на відповідача-1 відповідальність, передбачену розділом 6 договору та чинним законодавством України. При цьому, згідно розділу 3 договору оренди, саме на позивача - ФОП ОСОБА_2 був покладений обов'язок надати приміщення в оренду. Більш того, згідно умов п.5.1 договору, саме на орендодавця договором покладено обов'язок складання Акту здачі-приймання приміщення, однак доказів такого матеріали справи не містять.

Разом з цим, укладаючи договір оренди та беручи на себе обов'язок передати відповідачу-1 об'єкт оренди в користування, ФОП ОСОБА_2 мала на меті досягнення економічної вигоди, зокрема, отримання прибутку (коштів у вигляді орендної плати).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

З огляду на те, що договір оренди приміщення укладено 05.03.2008 року, але, згідно умов договору, набирав чинності лише 05.02.2011 року (майже через три роки від дня його укладення) обставини, якими сторони керувались під час укладення договору, на момент набрання ним чинності могли змінитись, тобто, виконуючи свій обов'язок з надання приміщення в користування ПАТ КБ «Приватбанк», Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 повинна була враховувати і інтереси орендаря - відповідача-1, зокрема повинна була повідомити про права третіх осіб на зазначене приміщення, обов'язок чого закріплений ч. 2 ст. 769 ЦК України.

Приписами ч. 1-2 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1-2 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім цього у відповідності до вимог частини 2 статті 226 ГК України сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

З огляду на вищенаведене при стягненні збитків необхідним є встановлення факту вчинення особою правопорушення, наявність її вини, наявність збитків, та причинно-наслідкового зв'язку із вчиненим порушенням та заподіяними збитками. Також дослідженню підлягають обставини того чи повідомляла особа про неможливість виконання зобов'язання та чи вчиняла вона дії, спрямовані для недопущення правопорушення.

Згідно з умовами договору оренди від 05.03.2008 року позивач у справі був зобов'язаний передати у триденний строк з 05.02.2011 року орендареві об'єкт оренди в користування. Однак, матеріали справи підтверджують, що ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» завчасно листами від 22.10.2010 та 01.11.2010 та листом вих. № 30.0.0.0.0.-03/362 від 08.02.2011 попереджав ФОП ОСОБА_2 про виникнення обставин, які перешкоджають йому прийняти об'єкт оренди в користування, а тому він відмовляється від прийняття приміщення в оренду.

Враховуючи те, що саме на ФОП ОСОБА_2 покладений обов'язок передати приміщення в оренду, а також те, що відповідно до загальних приписів цивільного законодавства особа (в даному випадку ПАТ Комерційний банк «Приватбанк») не може бути примушена до дій, які не є для неї обов'язковими, і які фактично залежать виключно від її особистого волевиявлення, рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі 5028/7/60/2011, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2012 року, було відмовлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» прийняти в оренду приміщення за договором оренди від 05.03.2008 року та підписати акт приймання-передачі приміщення, як таких, що не ґрунтуються на актах цивільного законодавства.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з метою захисту інтересів ФОП ОСОБА_2, як орендодавця, чинним законодавством передбачене право відмови від виконання свого зобов'язання, ініціювання розірвання договору, зміни його умов тощо. Так, відповідно до ч. 6 ст. 193 ЦК України зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Аналогічні приписи зазначені у ст. 615 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Однак матеріали справи не містять доказів відмови ФОП ОСОБА_2 від договору оренди б/н від 05.03.2008 року, чи доказів звернення до ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» з пропозицією змінити умови договору, чи розірвати його, в тому числі в судовому порядку, однак і виконання ФОП ОСОБА_2 протягом строку дії договору обов'язку з передачі об'єкта оренди також не проведене у зв'язку з відмовою ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» у прийнятті даного об'єкта в користування.

Згідно з ч. 2 ст 221 ГК України прострочення кредитора (в даному випадку ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», оскільки саме він був наділений правом вимоги виконання позивачем зобов'язання з передачі об'єкта в оренду) дає боржникові (ФОП ОСОБА_2) право на відшкодування завданих простроченням збитків, якщо кредитор не доведе, що прострочення не спричинено умисно або через необережність його самого або тих осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Під збитками відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Як передбачено ч. 2 ст. 226 ГК України, сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

Як уже зазначалось вище, обставини щодо повідомлення Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 про неможливість виконати умови договору оренди та прийняти об'єкт оренди в користування у зв'язку з істотною зміною обставин, є преюдиціально встановленими, оскільки досліджувались при вирішенні попередніх справ між сторонами №5028/7/60/2011 та №5028/11/151/2011, а тому суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт своєчасного повідомлення позивача про відмову у прийнятті приміщення в користування згідно договору від 05.03.2015 року.

Згідно з ч. 3 ст. 226 ГК України сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Частиною 4 ст. 623 ЦК України передбачено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

На підтвердження вжиття позивачем заходів для одержання прибутку від оренди приміщення та запобіганню у виникненні збитків, ФОП ОСОБА_2 надала суду договора оренди приміщення від 01.03.2013 року, укладений з ТОВ «Севен Ді Сі» з орендною платою у розмірі 8 000,00 грн. в місяць, та від 01.09.2013 року, укладений з компанією Acropolium spol.sr.o. з орендною платою у розмірі 3 500,00 доларів США в місяць.

Однак, колегія суддів відзначає, що ФОП ОСОБА_2 завчасно була повідомлена про відмову ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» від прийняття приміщення в оренду ще у жовтні 2010 року не надала доказів на підтвердження вжиття заходів для уникнення виникнення збитків як то звернення до третіх осіб з пропозицією укласти договір оренди, чи звернення до самого відповідача-1 з пропозицією змінити умови укладеного договору оренди з метою подальшої передачі в користування приміщення в тому числі в судовому порядку, а укладення у 2013 році (після спливу майже 3 років з дня направлення ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» повідомлення про відмову в прийнятті об'єкта оренди в користування) договорів не може свідчити про вчинення дій, спрямованих на укладення відповідних правочинів, які б забезпечили економічний інтерес (отримання відповідного прибутку) ФОП ОСОБА_2

Інших доказів на підтвердження вжиття ФОП ОСОБА_2 заходів, починаючи з жовтня 2010 року, направлених на одержання прибутку від оренди приміщення або запобіганню у виникненні збитків, позивач суду не надав.

У зв'язку з викладеним апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивач, який був своєчасно попереджений другою стороною про не прийняття приміщення в оренду, міг запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробив цього, позбавлений права на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Окрім того, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру, а їх стягнення (відшкодування) передбачено на випадок будь-якого господарського правопорушення, якщо інше не передбачене законом. Розмір збитків, що виникли в результаті господарського правопорушення, тобто порушення учасником господарських відносин умов договору при виконанні взятих на себе зобов'язань, у відповідності до ст. 623 ЦК України доводиться потерпілим суб'єктом господарювання. Для цього необхідно надати розрахунок з відповідними доказами, які беззастережно підтверджували б їх реальний розмір на визначену дату.

Натомість позивач, обґрунтовуючи розмір заподіяних збитків виходив із розрахунку не отриманої ним орендної плати за 17 місяців з 01.08.2012 року по 31.12.2013 року з урахуванням встановленого п.2.2. договору розміру орендної ставки та дані офіційного веб-сайту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо офіційного курсу 1 долару США до національної валюти в період з 10.08.2012 року по 10.12.2013 року, який як стверджує позивач становив 7,99 грн з вирахуванням (відмінусуванням) орендної плати ніби то отриманої від орендарів: ТОВ «Севен Ді Сі» та Acropolium spol.sr.o. При цьому, жодних доказів оплати зазначеними орендарями у визначених договорами сумах чи інших сумах позивач суду не надав.

Пред'явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди покладає на кредитора обов'язок доведення того, що ці доходи дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків, тобто збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише у разі доведення можливості їх реального отримання при належному виконанні зобов'язання іншою стороною. Дана позиція відображена у п.3 оглядового листа Вищого господарського суду від 14.01.2014 року за № 01-06/20/2014 «Про деякі питання застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків».

Наведений позивачем розрахунок побудований на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджений відповідними документами, що свідчили б про намір отримання конкретного розміру прибутку за заявлений період.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що позивачем необґрунтовано і безпідставно заявлено позовні вимоги, оскільки ними не доведено, наявності всіх складових елементів, необхідних для відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, не доведено вжиття відповідних заходів для уникнення збитків, враховуючи його завчасне повідомлення про неможливість виконання умов договору з боку відповідача-1, необґрунтованість розміру заявлених збитків, а тому суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» збитків у сумі 690 449,61 грн - неотриманого Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 прибутку.

Окрім того, судом також враховано, що з аналогічних підстав Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2013 року у справі №36/5005/7164/2012, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.10.2013 року та постановою Вищого господарського суду від 12.12.2013 року, було відмовлено у стягненні з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» збитків, у вигляді упущеної вигоди, в розмірі 403 241,90 грн (не отриманого прибутку) за попередній період з 01.12.2011 року по 31.07.2012 року).

У позовній заяві Фізична особа-підприємець заявляла також вимоги до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, як до поручителя ПАТ КБ «Приватбанк» за договором поруки від 01.08.2012 року. Господарський суд Чернігівської області при прийнятті оскаржуваного рішення в мотивувальній частині рішення зазначив, про безпідставність заявлених позовних вимог до відповідача-2 у зв'язку із пропуском шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до ФОП ОСОБА_3 Однак, колегія суддів не погоджується з таким правовим обгрунутванням місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з п. 1.1. договору поруки від 01.08.2012 року порукою забезпечувалось лише виконання Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» обов'язку щодо сплати орендної плати, виконання інших обов'язків, які були покладені на відповідача-1, як орендаря, за договором оренди (як-то сплата комунальних платежів, відшкодування збитків чи інших платежів) від 05.03.2008 року, не були забезпечені порукою.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Пунктом 4.1. договору поруки встановлено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії основного договору.

Враховуючи те, що договором поруки чітко встановлено, що він припиняється разом із припиненням дії основного договору, а також те, що договір оренди від 05.03.2008 року згідно п. 7.1., припинив свою дію 05.01.2014 року, у зв'язку із закінченням строку його дії, колегія суддів дійшла висновку, що договір поруки від 01.08.2012 року, укладений між позивачкою та ФОП ОСОБА_3, також припинив свою дію 05.01.2014 року, що свідчить про безпідставність заявлення позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, як до поручителя відповідача-1.

З огляду на невідповідність висновків місцевого господарського суду дійсним обставинам справи, на неправильне застосування норм матеріального права, а також, враховуючи відсутність висновку Господарського суду Чернігівської області у резолютивній частині рішення щодо позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3В про солідарне стягнення 690 449,61 грн збитків (неотриманого прибутку).

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги покладається на позивача - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 3, 4 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року у справі №927/903/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.08.2015 року у справі №927/903/15 скасувати повністю та прийняти нове рішення.

3. Відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про солідарне стягнення 690 449,61 грн збитків (неотриманого прибутку).

4 Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) 15 190 (п'ятнадцять тисяч сто дев'яносто) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції.

5. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

6. Справу №927/903/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко