ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" грудня 2015 р. Справа № 918/1136/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М., розглянувши матеріали справи за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПРОВІДНА"

до відповідача: Приватного підприємства "МАРК"

про визнання недійсним договору (полісу) з моменту укладення

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_1 (договір від 22 жовтня 2015 року);

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПРОВІДНА" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного підприємства "МАРК" про визнання недійсним договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2561746 від 26 березня 2015 року з моменту укладення, позовні вимоги аргументувавши тим, що при оформленні полісу, в супереч вимогам Закону України "Про страхування" та пункту 8.2. методичного керівництва для укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженої наказом Голови Правління № 118 від 20 травня 2014 року, працівником страхової компанії вказано строк початку дії полісу з 00-00 год. 26 березня 2015 року та вказано дату оформлення полісу 26 березня 2015 року. Відтак за твердженнями позивача бланк полісу оформлено з порушеннями вимог пункту 8.2. методичного керівництва для укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, позивач зазначає, що бухгалтер ПП "МАРК" шляхом введення в оману, з метою внесення неправдивої інформації до полісу про дату його оформлення та строків його дії, та шахрайства, яке полягає у підробленні документів про страховий випадок, намагався вже після настання ДТП, уникнути цивільно-правової відповідальності за завдані матеріальні збитки.

Також, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оплата договору страхування (страховий платіж) була здійснена 26 березня 2015 року о 15 год. 48 хв., в свою чергу відповідно до статті 18 Закону України "Про страхування" та статті 983 Цивільного кодексу України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового внеску.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2015 року судом порушено провадження у справі № 918/1136/15, розгляд справи призначено до слухання в судовому засіданні на 22 жовтня 2015 року.

Слід зазначити, що звертаючись з позовом до суду, позивачем визначено третіх осіб, а саме ОСОБА_2 (бухгалтер ПП "МАРК") та ОСОБА_3 (керівник центру продаж ПрАТ "Страхова компанія "ПРОВІДНА").

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

З аналізу статті 27 ГПК України слідує, що підставою для залучення до розгляду справи третьої особи є обставини, за яких рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Проте будь-яких доказів того, що рішення по справі може вплинути на права та обов'язки заявлених третіх осіб щодо будь-якої з сторін справи заявник суду не надав.

Відтак, суд не вбачає підстав для залучення вказаних осіб в якості третіх осіб.

22 жовтня 2015 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву відповідно до змісту якої відповідач позовні вимоги не визнає.

19 листопада 2015 року від ОСОБА_3 на вимогу суду надійшли письмові пояснення по справі.

19 листопада 2015 року судом відкладено розгляд справи на 30 листопада 2015 року.

20 листопада 2015 року від позивача надійшло повідомлення відповідно до змісту якого позивач просить суд задоволити позов.

30 листопада 2015 року відповідачем подано до суду клопотання про продовження строку розгляду спору у справі на 15 днів.

30 листопада 2015 року на вимогу суду ОСОБА_2 надав письмові пояснення по суті справи.

Ухвалою суду від 30 листопада 2015 року судом в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору у справі № 918/1136/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 14 грудня 2015 року.

14 грудня 2015 року відповідачем подано до суду пояснення до відзиву відповідно до змісту яких відповідач позовні вимоги не визнає.

В судове засідання представник позивача не з'явився, разом з тим 30 листопада 2015 року позивачем подано клопотання про здійснення розгляду справи № 918/1136/15 без участі представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26 березня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПРОВІДНА" (позивач, страховик) та Приватним підприємством "МАРК" (відповідач, страхувальник) було укладено (оформлено) поліс № АЕ/2561746/1887/15 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі поліс).

Відповідно до пунктів 2-3 полісу, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Строк дії полісу з 00-00 год. 26 березня 2015 року до 25 березня 2016 року включно. Договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії.

Пунктом 10 полісу передбачено, що страховий платіж (232,20 грн.) сплачений 26 березня 2015 року.

З наявної в матеріалах справи постанови Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 квітня 2015 року у справі № 562/796/15-п слідує, що 26 березня 2015 року о 12 год. 30 хв. на перехресті вулиць ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в м.Здолбунів Рівненської області ОСОБА_6 керуючи автомобілем НОМЕР_1 порушила п. 16.11. Правил дорожнього руху та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Слід зазначити, що стаття 124 КУпАП встановлює відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Разом з тим, стаття 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Однак, постанова Здолбунівського районного адміністративного суду Рівненської області не містить посилань на статтю 126 КУпАП, тобто судом не встановлено, що при вчиненні ДТП ОСОБА_6 керувала транспортним засобом без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що при оформленні полісу, всупереч вимогам Закону України "Про страхування" та пункту 8.2. методичного керівництва для укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженої наказом Голови Правління № 118 від 20 травня 2014 року, працівником страхової компанії вказано строк початку дії полісу з 00-00 год. 26 березня 2015 року та вказано дату оформлення полісу 26 березня 2015 року. Відтак за твердженнями позивача бланк полісу оформлено з порушеннями вимог пункту 8.2. методичного керівництва для укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, затверджене позивачем методичне керівництво для укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є лише внутрішнім документом ПрАТ "Страхова компанія "ПРОВІДНА", не є нормативно-правовим актом, та містить рекомендації працівникам страхової компанії щодо оформлення договорів (полісів) цивільно-правової відповідальності. В договорі, укладеному сторонами спору, відсутні будь-які згадки про необхідність застосування сторонами методичного керівництва при укладенні чи виконанні договору, або у випадках виникнення розбіжностей чи спірних питань.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про страхування", для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Слід зазначити, що пунктом 3 полісу № АЕ/2561746/1887/15 передбачено, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а саме з 00-00 год. 26 березня 2015 року.

Можливість визначити строк дії договору страхування з часу, що передує моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, встановлено статтею 983 ЦК УКраїни, відповідно до якої, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про страхування", договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі:

1) якщо його укладено після страхового випадку;

2) якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили.

Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.

Натомість, позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що договір страхування (поліс) № АЕ/2561746/1887/15 підлягає визнанню недійсним, зокрема з тих підстав, що його укладено після страхового випадку.

Так, позивачем зазначено, що огляд транспортного засобу перед укладенням договору страхування не здійснювався. З матеріалів справи (постанова Здолбунівського районного суду від 01.04.2015) судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 26 березня 2015 року о 12 годині 30 хв., разом з тим з пояснень особи (працівника страхової компанії) яка здійснювала оформлення полісу слідує, що сам договір було оформлено в проміжку часу з 12:00 год. - 13:00 год. 26 березня 2015 року, разом з тим, постановою Здолбунівського районного адміністративного суду Рівненської області не встановлено порушення правил дорожнього руху за статтею 126 КУпАП, тобто суд не встановив, що при вчиненні ДТП ОСОБА_6 керувала транспортним засобом без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В наданих працівником відповідача письмових поясненнях зазначено, що останній звертався в страхову компанію для оформлення полісу 25 березня 2015 року.

Проте, вказані пояснення суд оцінює критично, оскільки з наданого відповідачем оригіналу полісу слідує, що у пункті 12 полісу, в якому встановлено дату укладення договору (оформлення полісу), наявні ознаки виправлення дати укладення з 26 березня на 25 березня.

Разом з тим, з наданої позивачем копії полісу та інших доказів слідує, що датою укладення договору є саме 26 березня 2015 року, водночас, як зазначалось вище, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що спірний договір страхування було укладено після дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд вважає, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АА/2561746/1887/15 укладений між сторонами, відповідає усім вище викладеним вимогам, які визначені обов'язковими для даного виду договору Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" з урахуванням особливостей визначених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У спірному полісі зазначено час дії з 00:00 год. 26 березня 2015 року, що відповідає вимогам статті 16 Закону України "Про страхування", оскільки строк дії договору є однією з умов яку повинен містити договір страхування.

Пояснення працівників позивача та відповідача суд вважає неналежними доказами, оскільки вони складені працівниками страхової компанії (позивача), та відповідача які перебувають у підпорядкуванні до керівництва позивача та відповідача та не мають значення для правильного вирішення спору.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області з заявою про кримінальне правопорушення-шахрайство.

З листа начальника Здолбунівського відділення поліції Національної поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області про надання інформації від 02 грудня 2015 року слідує, що подане звернення ПрАТ "Страхова компанія "ПРОВІДНА" було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 ККУ, та на сьогоднішній день за даним фактом триває досудове розслідування.

Відтак, матеріали справи не містять вироку суду яким встановлено вчинення працівниками ПП "Марк" кримінально карних діянь у вигляді підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів.

Разом з тим, в обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на пункт 4 статті 18 Закону України "Про страхування" та статтю 983 ЦК України, зокрема позивач зазначає, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового внеску, а оскільки страховий внесок було здійснено 26 березня 2015 року о 15:48 год., відтак договір страхування набрав чинності із вказаного часу.

Проте суд не може погодитись з таким твердженням з огляду на пункт 3 спірного договору страхування, який відповідає положенням статті 18 Закону України "Про страхування", статті 983 Цивільного кодексу України про те, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що бухгалтер ПП "МАРК" шляхом введення в оману з метою внесення неправдивої інформації до полісу про дату його оформлення та строків його дії, та шахрайства, яке полягає у підроблені документів про страховий випадок намагався уникнути цивільної відповідальності, що свідчить про визнання полісу недійсним в силу вимог статті 230 ЦК України. В додаткових поясненнях позивач також вказує на наявність суттєвої помилки в строку дії договору, що також вважає підставою для визнання спірного правочину недійсним.

Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Як визначено статтею 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пунктами 19-20 постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Проте, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів вчинення представником відповідача шахрайських дій, введення в оману, інших умисних дій спрямованих на обман другої сторони правочину. Також позивачем не надано жодних доказів та обгрунтувань щодо наявності помилки на момент вчинення спірного правочину. Представник позивача у спірному правочині у своїх поясненнях наданих суду жодним чином не покликається на наявність будь-якої помилки при оформленні страхового полісу.

Варто зазначити, що відповідачем надано суду відомості з МТСБУ, згідно з якими поліс серії АЕ №2561746 є діючим станом на 26 березня 2015 року.

Статтею 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Враховуючи вище викладене, суд вважає заявлений позов безпідставним, та таким, що задоволенню не підлягає, судові витрати в порядку статті 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями. 44, 47, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПРОВІДНА" про визнання недійсним договору (полісу) з моменту укладення відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

повне рішення складено 21.12.2015

Суддя Качур А.М.