РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015Справа №910/27774/15

За позовомКомунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 14 459,23 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Денисенко О.В.
від відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») про стягнення 14 459,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору №1970 від 17.09.2012 р. позивач надав послуги, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4 794,70 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 793,50 грн., інфляційних у розмірі 1 421,35 грн. та 3% річних у розмірі 94,43 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також інфляційних у розмірі 3 175,38 гр. та 3% річних у розмірі 179,87 грн. за невиконання рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. у справі №910/21868/14.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.11.2015 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 09.12.2015 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача та неподанням витребуваних доказів.

В судове засідання представник позивача з'явилася, на виконання вимог ухвали суду надала документи та пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 02156, АДРЕСА_1, на яку було відправлено ухвалу суду, підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №19573589 від 10.11.2014 р., матеріалами справи та вказано в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2012 р. між Підприємством та Підприємцем (споживач) був укладений договір №1970 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів (надалі - «Договір»).

Відповідно до пункту 1.1. Договору його предметом є надання послуг на теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої енергії у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування по утриманню внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: АДРЕСА_2.

За змістом п. 2.3.6 Договору до обов'язків споживача належить зокрема обов'язок своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

Пунктом 6.1. Договору сторони погодили, що останній набуває чинності з 17.09.2012 р. і діє до 17.09.2013 р. Разом з тим, відповідно до п. 6.4. Договору, останній вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно з Додатком № 1 до Договору № 1970 від 17.09.2012 р., розрахунки зі споживачем за відпущену теплову енергію підприємством проводяться згідно з тарифами, затвердженими Постановою національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 р. № 116 за кожну відпущену гігакалорію без урахування ПДВ: для опалення 800,61 грн.; орієнтовне відшкодування вартості теплової енергії, мережної води становить 9389,62 грн./до 17.09.2013 р.; за технічне обслуговування теплосистеми - 430,50 грн. до 17.09.2013р. Всього за додатком № 1 до Договору - 9820,12 грн.

Згідно з п. 2 Додатку № 2 до Договору, споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства відповідача акт звірки на початок розрахункового періоду, розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період, платіжну вимогу-доручення та акт виконаних робіт. Сплату за вказаними у п. 2 Додатку документами споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця (п.3).

На виконання умов Договору відповідачем було спожито послуг з опалення та технічного обслуговування на загальну суму 5 286,70 грн., що підтверджується актами прийому виконаного за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року, які частково оплачені відповідачем,

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 4 794,70 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року, що підтверджується актами прийому виконаного опалення та технічного обслуговування за вказаний період.

Вказані акти прийому виконаного опалення направлялися на адресу відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами відправлення рекомендованої кореспонденції.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2 Додатку №2 до Договору грошове зобов'язання відповідача по сплаті заборгованості за надані позивачем послуги повинно було бути виконане не пізніше 23 числа поточного місяця.

Відповідачем частково оплачено надані послуги, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується представником позивача в судових засіданнях.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 4 794,70 грн., а строк виконання грошового зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг на момент звернення позивача із позовом до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за надані послуги станом на момент звернення до суду із позовною заявою у розмірі 4 794,70 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємцем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Підприємства про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 4 794,70 грн. є правомірними та обґрунтованим.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 793,50 грн., інфляційних у розмірі 1 421,35 грн. та 3% річних у розмірі 94,43 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 3.4 Додатку №2 до Договору у випадку несплати за користування тепловою енергією до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього додатку), дирекція нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочки платежу по день фактичної сплати, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 793,50 грн., інфляційні у розмірі 1 421,35 грн. та 3% річних у розмірі 94,43 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 3 175,38 гр. та 3% річних у розмірі 179,87 грн. за невиконання рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. у справі №910/21868/14.

Як вбачається із матеріалів справи, вказаним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 8 582,12 грн., а також 3% річних у розмірі 118, 63 грн., пеню у розмірі 6 978, 63 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 751, 95 грн., що виникли у період з листопада 2013 р. по серпень 2014 р.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду м. Києва від 25.05.2015 р. у справі №910/9439/15-г має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача інфляційних у розмірі 3 175,38 гр. та 3% річних у розмірі 179,87 грн. за невиконання рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. у справі №910/21868/14.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог та стягнення з Підприємця на користь Підприємства заборгованості у розмірі 4 794,70 грн., пені у розмірі 4 793,50 грн., інфляційних у розмірі 1 421,35 грн. та 3% річних у розмірі 94,43 грн., а також інфляційних у розмірі 3 175,38 гр. та 3% річних у розмірі 179,87 грн. за невиконання рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. у справі №910/21868/14.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02156, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А; ідентифікаційний код 03366500) заборгованість у розмірі 4 794 (чотири тисячі сімсот дев'яносто чотири) грн. 70 коп., пеню у розмірі 4 793 (чотири тисячі сімсот дев'яносто три) грн. 50 коп., 3% річних у розмірі 94 (дев'яносто чотири) грн. 43 коп., інфляційні у розмірі 1 421 (одна тисяча чотириста двадцять одна) грн. 35 коп., інфляційні у розмірі 3 175 (три тисячі сто сімдесят п'ять) грн. 38 коп. та 3% річних у розмірі 179 (сто сімдесят дев'ять) грн. 87 коп. за невиконання рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. у справі №910/21868/14, а також судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2015 р.

Суддя В.П. Босий