ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року Справа № 904/7475/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів: Широбокової Л.П., Пруднікова В.В.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №ББУ/ПУ353/ББ/14 від 10.12.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 01.09.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року у справі № 904/7475/15

за позовом публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м. Павлоград, Дніпропетровська область

до приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер», м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 558 788 грн. 45 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (надалі ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер» (надалі ПАТ «Макіївський завод «Лазер») на свою користь 557 389 грн. 46 коп. штрафу, 1 398 грн. 99 коп. пені та понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року у справі №904/7475/15 (суддя Колісник І.І.) позов задоволено частково; з ПАТ «Макіївський завод «Лазер» на користь ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля стягнуто 390 172 грн. 62 коп. штрафу, 979 грн. 29 коп. пені та 11 175 грн. 77 коп. судового збору; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Між ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ПАТ «Макіївський завод «Лазер» укладений договір № 446-ПУ від 09.01.2014 року (надалі договір), відповідно до якого постачальник (відповідач) зобовязався в порядку і на умовах, визначених договором, поставити у власність покупця (позивач) продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, у кількості, у строки, за ціною та за якісними характеристиками, узгодженими сторонами договором і у специфікаціях до нього, а покупець, в свою чергу, зобовязався прийняти і оплатити поставлену йому продукцію.

Згідно п. 4.1. договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, у кількості, за цінами, за якісними характеристиками в у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до договору.

Умови поставки продукції DDP згідно з Інкотермс 2000 та з урахуванням умов і застережень, що містяться у договорі та/або у відповідних специфікаціях до нього (пункт 4.2. договору).

Пунктом 4.5. договору передбачено, що датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на видатковій накладній.

За змістом п. 6.2. договору у разі непоставки (у тому числі недопоставки) продукції у строки, передбачені договором чи відповідною специфікацією, постачальник за письмовою вимогою покупця сплачує покупцеві неустойку у вигляді штрафу у розмірі 5% від вартості продукції. У разі порушення постачальником своїх зобовязань відповідно до даного пункту більше ніж 10 календарних днів, постачальник додатково, за письмовою вимогою покупця, сплачує неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленої/недопоставленої у строк продукції за кожний день прострочки. Неустойка нараховується за весь період порушення зобовязання.

Відповідно до п. 7.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання свого зобовязання за договором, якщо це сталося з обставин непереборної сили стихійного лиха, війни, блокади, владних рішень та інших обставин, які не залежних від волі сторін (надалі форс-мажорні обставини) та їх наслідків, які безпосередньо впливають на виконання договору.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх печатками. Сторони дійшли згоди про те, що у разі неналежного виконання обома сторонами своїх зобовязань строк дії договору встановлюється до 31.12.2015 року включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за цим договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами усіх прийнятих на себе зобовязань (п. 8.1. договору).

На виконання умов договору, у межах узгоджених специфікацій між сторонами від: 25.12.2014 року (строк поставки до 30.01.2015 року), 12.12.2014 року (строк поставки до 30.01.2015 року), 28.10.2014 року (строк поставки до 15.11.2014 року), 15.10.2014 року (строк поставки до 15.11.2014 року), 14.10.2014 року (строк поставки до 15.11.2014 року), 15.11.2014 року (строк поставки до 15.11.2014 року), 21.02.2014 року (строк поставки до 15.03.2014 року), 19.06.2014 року (строк поставки до 20.07.2014 року), 01.07.2014 року (строк поставки до 25.07.2014 року), 31.07.2014 року (строк поставки до 25.08.2014 року), 07.04.2014 року (строк поставки до 10.05.2014 року), 06.08.2014 року (строк поставки до 25.08.2014 року), 04.08.20214 року (строк поставки до 25.08.2014 року), відповідач за видатковими накладними: № 0000045 від 17.04.2015 року; № 0000016 від 02.02.2015 року; № 0000545 від 02.02.2014 року; № 0000526 від 17.11.2014 року; № 0000531 від 17.11.2014 року; №0000174 від 19.03.2014 року; №0000528 від 17.11.2014 року; № 0000522 від 19.11.2014 року; № 0000534 від 21.11.2014 року; №0000446 від 29.07.2014 року; № 0000447 від 29.07.2014 року; № 0000469 від 26.08.2014 року; № 0000294 від 16.05.2014 року; №0000472 від 26.08.2014 року; № 0000475 від 03.09.2014 року (надалі спірні видаткові накладні) здійснив поставку позивачеві продукції на загальну суму 11 147 789,13 грн.

При цьому на порушення строків, передбачених специфікаціями, відповідач допустив прострочку поставки продукції:

за видатковою накладною № 0000045 від 17.04.2015 року на загальну суму 21196,80 грн. на 77 днів;

за видатковою накладною № 0000016 від 02.02.2015 року на загальну суму 5798400,00 грн. на 3 дні;

за видатковою накладною № 0000545 від 02.02.2014 року на загальну суму 94224,00 грн. на 17 днів;

за видатковою накладною № 0000526 від 17.11.2014 року на загальну суму 1841424,00 грн. на 2 дні;

за видатковою накладною № 0000531 від 17.11.2014 року на загальну суму 192582,00 грн. на 2 дні;

за видатковою накладною № 0000174 від 19.03.2014 року на загальну суму 696000,00 грн. на 4 дні;

за видатковою накладною № 0000528 від 17.11.2014 року на загальну суму 202074,00 грн. на 2 дні;

за видатковою накладною № 0000522 від 19.11.2014 року на загальну суму 160911,60 грн. на 4 дні;

за видатковою накладною № 0000534 від 21.11.2014 року на загальну суму 236460,00 грн. на 6 днів;

за видатковою накладною № 0000446 від 29.07.2014 року на загальну суму 318508,92 грн. на 4 дні;

за видатковою накладною № 0000447 від 29.07.2014 року на загальну суму 206400,00 грн. на 4 дні;

за видатковою накладною № 0000469 від 26.08.2014 року на загальну суму 17298,83 грн. 1 день;

за видатковою накладною № 0000294 від 16.05.2014 року на загальну суму 758400,00 грн. на 6 днів;

за видатковою накладною №0000472 від 26.08.2014 року на загальну суму 354884,98 грн. на 1 день;

за видатковою накладною № 0000475 від 03.09.2014 року на загальну суму 249024,00 грн. на 9 днів.

За порушення строку поставки продукції за вказаними накладними позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штраф у сумі 557389,46 грн. та пеню у сумі 1398,99 грн. проти чого відповідач заперечує, що і є причиною виникнення спору.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За викладеного та відповідно до п.п. 4.1, 4.2., 4.5. договору відповідачем допущено прострочку поставки за спірними видатковими накладними на загальну суму 11 147 789 грн. 13 коп.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Заявлений позивачем до стягнення штраф у сумі 557 389 грн. 46 коп. від недопоставленої у строк продукції на загальну суму 11 147 789 грн. 13 коп. розрахований відповідно до умов п. 6.2. договору (11 147 789,13 х 5% : 100% = 557 389,46).

Заявлена позивачем до стягнення пеня у сумі 1398,99 грн. із розрахунку 0,1% за 66 днів прострочки поставки продукції за видатковою накладною №0000045 від 17.04.2015 року на загальну суму 21196,80 грн., розрахована відповідно до умов п. 6.2. договору (21196,80 х 66 х 0,1% : 100% = 1398,99).

Колегія суддів вважає, що не є обґрунтованими твердження відповідача стосовно форс-мажорних обставин, які виключають його відповідальність за порушення строку поставки продукції за договором.

Із наданого відповідачем сертифікату № 4197, виданого Донецькою торгово-промисловою палатою 30.04.2015 року, вбачається, що вказаним сертифікатом засвідчена наявність у період з 14.04.2014 року по 26.01.2015 року форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема: акти тероризму, військові дії на території Донецької області (вилучення та знищення документації підприємства озброєними людьми) щодо обовязку відповідача як платника податків, а саме податків і зборів у строки та розмірах, встановлених нормативно-правовими актами. Наявність форс-мажорних обставин стосовно виконання його зобовязань за спірним договором не вказана.

Однак, зазначеним сертифікатом підтверджено місцезнаходження відповідача та його виробничих потужностей до 26.01.2015 року на території м. Макіївки Донецької області, охопленої актами тероризму та військовими діями у період поставки продукції, простроченої за умовами договору.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У питанні щодо можливості зменшення неустойки місцевий господарський суд зважав такими, що заслуговують на увагу умови виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобовязань (акти терору, воєнні дії), незначні строки порушення строків поставки щодо переважної більшості таких поставок, встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2015 року у справі №904/5881/15 факти прострочки самим позивачем оплати продукції за спірним договором та стягнення з нього на користь відповідача окрім основної заборгованості 1 560 973 грн. 54 коп. пені, 1 638 766 грн. 30 коп. інфляційних витрат та 91 162 грн. 65 коп. 3% річних, а також відсутність доказів на підтвердження збитків позивача від порушення відповідачем строків поставки.

Суд першої інстанції також оцінив спірні обставини у справі з урахуванням вимог чинного законодавства щодо порядку і основних засад як встановлення так і виконання господарсько-правових зобов'язань.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Вимога щодо врахування принципів розумності та справедливості є прямою вимогою закону до договору та до реалізації законних прав за наслідками порушення однією із сторін його умов. Зокрема, сума неустойки (штрафу, пені), яка передбачається в договорі, має бути розумною, адекватною, співрозмірною у порівнянні з характером допущеного порушення і виконувати своє основне призначення за правовою природою - забезпечення виконання договірних зобов'язань.

Разом з тим суд прийняв до уваги й інтереси позивача, який за сучасних економічних умов знаходиться з відповідачем у рівних умовах господарювання і є потерпілою стороною від порушення відповідачем договірних зобовязань.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для зменшення заявленого позивачем розміру штрафних санкцій на 30%, що у грошовому відношенні складає: стосовно штрафу 167216,84 грн. (557389,46 х 30% = 167216,84); стосовно пені 419,70 грн. (1398,99 х 30% = 419,70).

Доводи апелянта з приводу зловживання позивачем своїм правом та надісланням для підписання специфікації за два, три робочих дні до обумовленої специфікацією дати поставки, що, за його твердженням, унеможливило вчасну поставку продукції відповідачем, до уваги не приймаються, оскільки підписавши та скріпивши печатками специфікації до договору у межах встановленого законом строку сторони прийняли на себе зустрічні зобовязання, які мають бути виконанні за умовами таких специфікацій, в тому числі щодо строку поставки продукції.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Макіївський завод «Лазер» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2015 року у справі № 904/7475/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 17.12.2015 року)