ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 р. Справа №917/2157/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020

до Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації, вул. Шевченка, 7, с. м. Полтава, Полтавська область, 36000

про стягнення 620 372,59 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації про стягнення 620 372,59 грн., з яких 13 207,55 грн. 3% річних, 171 540,28 грн. пеня, 435 624,76 грн. інфляційні втрати за неналежне виконання умов договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №170 від 23.12.2014 р.

26.10.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та документи для приєднання до матеріалів справи (вх. №15619 від 26.10.2015 р.).

09.11.2015 р. відповідач подав доповнення до відзиву з додатковими документами (вх. №16287 від 09.11.2015 р.).

26.11.2015 р. позивач надав суду додаткові документи для приєднання до матеріалів справи (вх. №17243 від 26.11.2015 р.).

В судових засідання представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач здійснив оплату за укладеним договором з порушенням строків.

Відповідач у своїх запереченнях та його представник в судових засіданнях проти позовних вимог заперечував, зокрема зазначав, що Відділом освіти Полтавської районної державної адміністрації повністю виконані умови договору на постачання природного газу від 23.12.2014 р. №170, а прострочення погашення заборгованості виникло не з вини відповідача, а через несвоєчасне виділення органами центральної влади фінансування, яке підтверджується документально та відноситься до форс-мажорних обставин.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом встановлено не було.

Рішення виноситься після перерви оголошеної в судових засіданнях 27.10.2015 р., 10.11.2015 р. та 26.11.2015 р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 23.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (надалі позивач, Постачальник) та Відділом освіти Полтавської районної державної адміністрації (надалі відповідач, Споживач) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №170 (надалі Договір).

При цьому сторони узгодили наступне:

- Постачальник постачає природний газ Споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб Споживача, а споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1. Договору);

- послуги з постачання газу підтверджуються підписаними сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до Договору (п. 2.6 Договору);

- акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником (п. 2.9 Договору);

- оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5 числа, наступного за місяцем поставки газу (п. 4.6 Договору);

- за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором та чинним законодавством України (п. 6.1 Договору);

- у разі порушення Споживачем строків оплати передбачених розділом 4 Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.2.2. Договору).

Позивач зазначав, що відповідно до умов договору відповідачу було надано послуги з постачання природного газу в січні 2015 року в об'ємі 210,608 тис. куб. м. на суму 1 624 116,23 грн., в лютому 2015 року в об'ємі 189,010 тис. куб. м. на суму 1 411 292,32 грн., в березні 2015 року в об'ємі 118,612 тис. куб. м. на суму 1 350 226,82 грн., в квітні 2015 року в об'ємі 49,798 тис. куб. м. на суму 482 871,29 грн., в травні 2015 року в об'ємі 0,102 тис. куб. м. на суму 940,36 грн., в червні 2015 року в об'ємі 0,087 тис. куб. м. на суму 779,71 грн. вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами без застережень.

Відповідно до п. 4.6 Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 5 числа, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору відповідачем у повному обсязі сплачено основний борг за спожитий природний газ, що підтверджується довідкою про операції та не заперечується сторонами. Однак, відповідачем не вчасно проводились розрахунки, чим було порушило умови п. 4.6 Договору.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 620 372,59 грн., з яких 171540,28 грн. - пеня за порушення термінів розрахунків, 13 207,55 грн. - 3 % річних та 435624,76 грн. - інфляційні нарахування.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга статті 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зазначені положення викладені і в статті 193 ГК України.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В пункті 6.2.2 Договору сторони погодили, що у разі порушення Споживачем строків оплати передбачених розділом 4 Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено наявні в матеріалах справи розрахунки позивача та встановлено, що задоволенню підлягають 171540,28 грн. пені, 13 207,55 грн. 3 % річних та 435624,76 грн. інфляційних нарахувань.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві та доповненні до відзиву на позовну заяву, судом відхиляються, оскільки несвоєчасне виділення органами влади фінансування, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення взятих на себе зобов'язань, оскільки нарахування 3% річних, інфляційних та пені передбачено чинним законодавством та узгоджено сторонами при укладенні Договору на постачання природного газу за регульованим тарифом №170 від 23.12.2014 року (в частині нарахування пені).

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33, 43, 49, статтями 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Відділу освіти Полтавської районної державної адміністрації (вул. Шевченка, 7, м. Полтава, 36000, р/р 4644 в ГУДСКУ у Полтавській області, МФО 831019, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020, п/р 545 в філії Полтавське управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 331467, ) 171540,28 грн. пені, 13207,55 грн. 3% річних, 435624,76 грн. інфляційних нарахувань та 10 093,08 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 08.12.2015 р.

Суддя Кульбако М.М.