ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р.Справа № 922/5904/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Агросвіт", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК "Слобода", м. Харків
про стягнення 345809,31 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 04.12.2015 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Агросвіт" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Слобода" про стягнення 345809,31 грн. за неналежне виконання умов договору права вимоги № 1032ААС від 17.08.2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 листопада 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 23 листопада 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.11.2015 року представник позивача супровідним листом надав документи (вх.№ 46797), на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.11.2015р. представник відповідача надав клопотання (вх. № 46775) про відкладення розгляду справи, для надання часу з метою ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2015 року розгляд справи було відкладено на 07.12.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.12.2015р. представник відповідача надав клопотання (вх. № 48969) про відкладення розгляду справи, для надання часу з метою ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.12.2015 року розгляд справи було відкладено на 10.12.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 10.12.2015р. представник відповідача надав клопотання (вх. № 49470) про відкладення розгляду справи, для надання часу з метою ознайомлення з матеріалами справи.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2015 року підтримав позов, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 10.12.2015 року не зявився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про, що свідчить телефонограма №831, яка наявна в матеріалах справи.

Суд, вирішуючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, виходить із наступного.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд уважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

В даному разі на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, відкладено розгляд справи для надання можливості ознайомитись із матеріалами справи, надати нові докази тощо). Проте, нових доказів відповідачем не надано та про можливість їх надання в майбутньому в заяві про відкладення справи не зазначено.

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву відповідача необґрунтованою і такою, що не відповідає принципу добросовісності в користуванні процесуальними правами, оскільки відповідачем вже подавалося клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом. Крім того, відповідачем вже неоднарозово було заявлено відповідне клопотання про відкладання розгляду справи, що свідчить про зловживання своїми процесуальними правами, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 08.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Агросвіт» (первинний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Слобода» (відповідач) було укладено договір поставки № 060815МПР1, у відповідності до умов якого, первинний кредитор зобов`язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити товар, ціна, найменування, асортимент, кількість та якість якого затверджується сторонами в специфікації, що є додатком до договору.

Згідно п. 2.2. Договору поставки № 060815МПР1 від 08.06.2015, відповідач проводить оплату товару на умовах, які зазначені в Специфікації на розрахунковий рахунок постачальника в строк, що затверджений сторонами в Специфікації, але не пізніше ніж протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати поставки товару.

Відповідно до п. 6 Специфікації № 1 від 08.06.2015 до договору поставки № 060815МПР1 від 08.06.2015, відповідач сплачує товар наступним порядком: 600 000,00 (шістсот тисяч) грн. у термін до 30.06.2015, остаточний розрахунок після фактичної передачі товару та в термін не пізніше 15.10.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, первинний кредитор виконав свої зобов`язання за договором поставки та поставив відповідачу продукцію на загальну суму 6 335 769,00 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними та видатковими накладними, що наявні в матеріалах справи.

17 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Агросвіт» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Агросвіт» (, позивач), було укладено договір про відступлення права вимоги № 1032ААС.

Згідно умов договору про відступлення права вимоги № 1032ААС та додаткової угоди № 1 від 17.08.2015, первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Агросвіт» передав новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Агросвіт» право вимагати від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Слобода» (відповідач), , м. Харків, Площа Повстання, буд.7/8, виконання всіх зобов'язань за договором поставки № 060815МПР1 від 08.06.2015 р., у тому числі сплати боргу в сумі 6 335 769,00 (шість мільйонів триста тридцять п'ять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 00 коп., зокрема за зобов'язанням що існувало на момент укладення договору в сумі 600 000,00 (шістсот тисяч) грн. 00 коп. та виникне в майбутньому в сумі 5 735 769,00 (п'ять мільйонів сімсот тридцять п'ять тисяч сімсот шістдесят девять) грн. 00 коп., а також включаючи, але не обмежуючись зобов'язанням щодо сплати неустойки (штраф, пеня) у зв'язку з невиконанням зобов'язань ТОВ «Торгівельно-виробнича компанія «СЛОБОДА» за договором поставки № 060815МПР1 від 08.06.2015 р„ сплати збитків від інфляції та 36 % річних від простроченої суми.

Як свідчать матеріали справи, первісний кредитор - ТОВ «Торгівельний дім «Агросвіт» повідомило відповідача про відступлення права вимоги на підставі укладеного з позивачем договору про відступлення права вимоги № 1032ААС від 17.08.2015, шляхом направлення 02.09.2015 та 16.09.2015 повідомлень про відступлення права вимоги сплати основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних на юридичну адресу ТОВ «Торгівельно-виробнича компанія -Слобода».

Відповідачем було частково здійснено оплату, поставлено товару в сумі 6 335 769,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку (а.с. 26-33).

Проте дану оплату було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених у договорі поставки.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору щодо вчасної оплати поставленої продукції, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.07.2015 року по 22.10.2015 року в сумі 98265,14 грн., 36% річних в сумі 64743,46 грн. за період з 01.07.2015 року по 22.10.2015 року, інфляційні втрати в сумі 2800,70 грн. за період з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року та штраф за прострочення платежу на строк понад 30 днів в сумі 180000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам ,суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно п. 5.2. Договору поставки № 060815МПР1 від 08.06.2015, у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов Договору покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховувалась, від загальної вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання покупцем свого зобовязання за ним Договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору щодо вчасної оплати товару та розрахунок пені здійснено позивачем з урахуванням термінів платежу та здійснених відповідачем оплат (з порушенням строків встановлених договором).

Приймаючи до уваги факт прострочення виконання відповідачем основного грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем пені за період з 01.07.2015 року по 22.10.2015 року в сумі 98265,14 грн., розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо її задоволення.

Щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 180000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.5 Договору, в разі порушення оплати більш ніж на 30 днів Покупець сплачує на користь Постачальника штраф в розмірі 30 % від вартості поставленого але не сплаченого товару.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Враховуючи прострочення відповідачем оплати за договором більш ніж на 30 календарних днів, суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем 180000,00 грн. штрафу, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Позивачем було нараховано відповідачу інфляційні втрати за період з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 2800,70 грн., у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

З огляду на наведене, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 2800,70 грн..

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 64743,46 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

При цьому пунктом 6.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 встановлено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 встановлено, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 Цивільного кодексу України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачем процентів за користування чужими грошовими коштами.

Судом здійснено перевірку наданого розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами, згідно якого нараховані проценти складають 64743,46 грн., та встановлено, що розрахунок є правомірним обґрунтованим у зв'язку з чим сума процентів заявлена обгрунтовано та підлягає задоволенню в розмірі 64743,46 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 11, 509, 525, 526, 530, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України , статтями 173, 174, 193, 265 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Слобода» (61001, м. Харків, Площа Повстання, буд. 7/8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Агросвіт» (61002, м. Харків, вул. Сумська, 50, ) пеню за період з 01.07.2015 року по 22.10.2015 року в сумі 98265,14 грн., 36% річних в сумі 64743,46 грн. за період з 01.07.2015 року по 22.10.2015 року, інфляційні втрати в сумі 2800,70 грн. за період з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року, штраф за прострочення платежу на строк понад 30 днів в сумі 180000,00 грн. та 5187,15 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_2