ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа № 914/2288/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Бойко С. М.

суддів Бонк Т.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Фіна Н.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3

від третьої особи 1 не зявився

від третьої особи 2 не зявився

від третьої особи 3 не зявився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Львівобленерго

на рішення господарського суду Львівської області від 29.10.2015 року

у справі № 914/2288/15, головуючий суддя Артимович В. М., судді: Гутьєва В.М., Цікало А.І.,

за позовом публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів

до відповідача ОСОБА_4 підприємства Бориславтеплоенерго, м. Борислав, Львівська область

третя особа -1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, м. Львів

третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент фінансів Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів

третя особа -3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне підприємство „Енергоринок, м. Київ

про стягнення 56799,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 29.10.2015 року в справі № 914/2288/15 позов публічного акціонерного товариства „Львівобленерго задоволено частково та стягнуто з комунального підприємства Бориславтеплоенерго 8,12 грн. пені, 0,48 грн. трьох процентів річних та 0,28 грн. судового збору.

Підставою стягнення 8,12 грн. пені, 0,48 грн. трьох процентів річних є оплата за активну електроенергію згідно рахунку за січень на суму 1565, 81 грн. та оплата за реактивну енергію згідно рахунку за березень 2015 р. на суму 4209, 97 грн., яка була допущена поза межами спільних протокольних рішень.

В решті суми стягнення судом було відмовлено, оскільки уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за придбану електричну енергію протягом спірного періоду , поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії № 90337 від 07.12.2006 року.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення господарського суду Львівської області від 29.10.2015 року у справі № 914/2288/15 скасувати в частині відмови та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю, мотивуючи наступним. Висновок суду першої інстанції, про те що з моменту підписання спільних протокольних рішень про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету сторонами змінено порядок і строк проведення розрахунків за придбану електричну енергію протягом спірного періоду, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії № 90337 від 07.12.2006 року, не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить законодавству України.

Також апелянт вважає, що наявність спільних протокольних рішень не припиняє зобовязальних правовідносин сторін відповідно до договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошових зобовязань і не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України та ч.1 ст. 230 ГК України. Аналогічні твердження скаржником наведено в додаткових поясненнях.

У відзиві відповідач заперечує доводи апеляційної скарги, просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому відповідач посилається на практику Вищого Господарського Суду України та Верховного Суду України.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Представники третіх осіб не зявились, хоча належним чином повідомлення про час та місце судового засідання, відтак суд розцінює їх неявку, як без поважних причин.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Львівобленерго - без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами на підставі укладеного між сторонами договору за № 90337 від 07.12.2006 р. про постачання електричної енергії позивачем здійснено поставку електроенергії за період січня 2015 року по травень 2015 року на загальну суму 764221,50 грн.

Підставою звернення позивача з позовом до господарського суду є несвоєчасність здійснення відповідачем розрахунків за поставлену активну електричну енергію за період зі січня по травень 2015 р. та за реактивну електроенергію за березень 2015 р.

Судами встановлено, що у спірному періоді відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій Головним управлінням Державної казначейської служби України (сторона № 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона № 2), енергопостачальною компанією ПАТ Львівобленерго (сторона № 3) та ДП Енергоринок (сторона остання) було підписано чотири спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету з бюджетної заборгованості перед підприємствами ЖКГ з одночасним погашенням заборгованості за спожиту електроенергію перед ПАТ "Львівобленерго" від 19.01.2015 р. (№ 20/150 на суму 215 000,00 грн.); від 17.02.2015 р. (№ 20/629 на суму 240000,00 грн.), від 18.03.2015 р. (№ 20/1010 на суму 222000,00 грн.) та від 17.04.2015 р. (№ 20/1477 на суму 106000,00 грн.) на загальну суму 768700,00 грн.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 р.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 р., визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України", Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009 р., який був чинним станом на березень 2015 р. (п. 1.1 Порядку).

Відповідно до п. 1.2. Порядку № 55/57/43 від 03.02.2009 р. розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

Зокрема, згідно рахунку ПАТ "Львівобленерго" за січень 2015 р. відповідачу нараховано 216565.81 грн. за активну електроенергію та 4795,78 грн. за реактивну енергію. Строк оплати визначено до 27.01.2015 р. Відповідач 30.01.2015 р. здійснив оплату на суму 1565,81 грн. грн. Сума 215000,00 грн. підлягала оплаті згідно протокольного рішення. Згідно рахунку за лютий 2015 р. позивачем нараховано 217979,90 грн. Строк оплати до 20.03.2015 р. Сума 217979,90 грн. підлягала погашенню згідно протокольного рішення. Згідно рахунку за березень 2015 р. позивачем нараховано 199785,10 грн. Строк оплати до 27.03.2015 р. Сума 199785,10 грн. підлягала погашенню згідно спільного протокольного рішення. Згідно рахунку за квітень 2015 р. позивачем нараховано 125001,10 грн. Строк оплати до 27.04.2015 р. Сума 125001,10 грн. підлягала погашенню згідно протокольного рішення. Згідно рахунку за травень 2015 р. нараховано 4899,59 грн. Строк оплати до 27.05.2015 р. і вказана сума підлягала погашенню з переплачених коштів згідно зазначених вище протокольних рішень.

В пунктах 4, 5 вказаних Спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування з Державного бюджету України відповідачу заборгованості по компенсації коштів по пільгам і субсидіям за спірний період 2015 р.

Позивач та треті особи, уклавши вищезазначені спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а відповідач своїми діями погодивши такі спільні протокольні рішення, тим самим сторони спору дійшли згоди про зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбану електричну енергію протягом спірного періоду, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії № 90337 від 07.12.2006 р., у якому виникли спірні правовідносини, а тому відсутні правові підстави стверджувати про порушення відповідачем строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачені договором, та стягнення відповідно інфляційних нарахувань, процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним договором.

Для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої п. 4.2.1 договору про постачання електричної енергії від 07.12.2006 р., та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями від 19.01.2015 р., від 17.02.2015 р., від 18.03.2015 р. та від 17.04.2015 р.

Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 3-23гс15, в постанові від 01.07.2015 року у справі № 3-322гс15., № 3-105 гс14 від 09.09.2014 р., у яких встановлена відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Згідно з нормами ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а тому враховується судом при вирішенні даного спору.

Заперечення апелянта стосовного того, що відповідач не є учасником спільних протокольних рішень і відповідно їх дія не може поширюватися на договірні правовідносини, не може бути взята судом до уваги, оскільки підписуючи спільні протокольні рішення позивач погодився на порядок і механізм отримання коштів за поставлену, в тому числі і відповідачу, електроенергію.

У п. 9 спільних протокольних рішень сторони визначили, що воно вважається укладеним у разі, якщо воно підписане сторонами без розбіжностей та інших додаткових умов. Як вбачається з представлених суду доказів, ПАТ Львівобленерго підписало спільні протокольні рішення без жодних зауважень, чим погодилось на визначений порядок розрахунків без участі відповідача.

Також у п. п. 6, 8 сторони спільних протокольних рішень узгодили те, що несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005 р. та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (зі змінами) і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням відповідно до чинного законодавства. А усі спірні питання, повязані із виконанням спільного протокольного рішення, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Відтак, оскільки відповідач не є стороною спільного протокольного рішення, то він не може нести відповідальність за несвоєчасність його виконання.

Судами встановлено, що спільні протокольні рішення укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення і погоджені його сторонами та скріплені мокрими печатками сторін.

Відповідно оплата була здійснена на суму спільних протокольних рішень, зокрема, розрахунки по спільному протокольному рішенні від 19.01.2015 р. проводились на загальну суму 12070400,00 грн. Оплата була здійснена 28.01.2015 р. на суму 12070400,00 грн. платіжним дорученням № 348.

Розрахунки по спільному протокольному рішенні від 17.02.2015 р. проводились на загальну суму 11792000,00 грн. Оплата була здійснена 01.04.2015 р. на суму 11792000,00 грн. платіжним дорученням № 353.

Розрахунки по спільному протокольному рішенні від 18.03.2015 р. проводились на загальну суму 3398900,00 грн. Оплата була здійснена 17.04.2015 року на суму 3298900,00 грн. платіжним дорученням № 414.

Розрахунки по спільному протокольному рішенні від 17.04.2015 р. проводились на загальну суму 2438100,00 грн. Оплата була здійснена 07.05.2015 р. на суму 2438100,00 грн. платіжним дорученням № 451.

У графі призначення платежу вищезазначених платіжних доручень зазначено ПКМУ № 20, а платником виступає Департамент фінансів Львівської ОДА, що є доказом того, що оплата була здійснена не відповідачем і не на виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії № 90337 від 07.12.2006 р.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, мало місце прострочення договірного зобовязання відповідачем, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень. Оплата за активну електроенергію згідно рахунку за січень в сумі 1565,81 грн. платіжним дорученням № 211 від 30.01.2015 р. та оплата за реактивну електроенергію згідно рахунку за березень 2015 р. на суму 4209,97 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Львівським апеляційним господарським судом було перевірено розрахунки пені, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягненню за прострочення виконання зобов'язання з відповідача підлягає 8,12 грн. пені за прострочення договірного зобовязання відповідачем, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень, а не 13026,40 грн., як зазначав позивач.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 р. № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції стягнув з відповідача три проценти річних в сумі 0,48 грн., а у задоволенні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат відмовити. Розрахунки перевірені судом апеляційної інстанції та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 29.10.2015 року у справі № 914/2288/15 залишити без змін

2. В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Львівобленерго - відмовити.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 16.12.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Якімець Г. Г.