РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2015Справа №910/26727/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Ф. К. ІМПЕКС"

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1) Київська міська рада;

2) Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради

про визнання продовженим договору

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Селіфонов В.В. - представник за довіреністю від 10.04.15
від відповідачаАкімова А.В.- представник за довіреністю № 133 від 02.11.15
від третіх осібне з'явились

В судовому засіданні 04.12.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Ф. К. ІМПЕКС" до Приватного Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання продовженим договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.08.2011 між сторонами було укладено договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади м. Києва № 153-У(ОР)-11 (надалі- Договір оренди) зі строком дії 2 роки 364 дні, а саме з 10.08.2011 до 08.08.2014. На підставі даного договору позивачу за актом приймання-передачі від 23.08.2011 було передано нежитлове приміщення № 20 у вестибюлі станції метро "Золоті ворота" для торгівлі непродовольчими товарами. За доводами позивача, після закінчення дії договору відповідач вчасно не звернувся з заявою про припинення або зміну умов договору, а тому договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах. Натомість, відповідач всупереч положенням закону та умов договорів оренди повідомляє про припинення терміну дії договору та вчиняє навмисні дії щодо перешкоджання здійснення позивачем своєї господарської діяльності, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати договір оренди № 153-У (ОР)-11 від 23.08.2011 продовженим на той же строк і на тих же умовах.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015 порушено провадження у справі № 910/26727/15 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 11.11.2015.

Даною ухвалою, на підставі ст. 27 ГПК України, суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Київську міську раду.

У судове засідання, призначене на 11.11.2015, з'явились представники сторін та представник третьої особи.

Представник відповідача підтримала подане через канцелярію суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, оскільки останній відповідно до п.п. 5.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва виступає орендодавцем щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств територіальної громади міста Києва, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), а також нерухомого майна, що передається в оренду районним в місті Києві державним адміністраціям.

Представник позивача проти поданого клопотання заперечує, вважає його необґрунтованим та таким, що спрямоване на затягування судового розгляду.

Представник третьої особи клопотання відповідача підтримав та просив задовольнити.

Ухвалою від 11.11.2015р. суд, керуючись ст. 27 ГПК України, залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, відклав розгляд справи на 25.11.15.

У судове засідання 25.11.15 представники учасників процесу з'явились, представник позивача надав додаткові пояснення по справі. Представник відповідача надав письмовий відзив, відповідно до якого проти позову заперечує з таких підстав. Відповідно до п.9.1 договору оренди № 153-У(ОР)-11, він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 29.04.2010 року № 590/4028 діє з 10.08.11 до 08.08.2014 року. Згідно п. 9.2 договору усі зміни та доповнення до цього договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами. Позивачем не надано жодних доказів щодо дотримання процедури порядку внесення змін до договору оренди від 10.08.2011 № 153-У(ОР)-11. Крім того, відповідач зазначає, що відповідного рішення КМР про надання дозволу позивачу переукласти або продовжити договір оренди прийнято не було.

У судовому засіданні за клопотанням відповідача було оголошено перерву до 04.12.15.

У судове засідання 04.12.15 представники сторін з'явились, представник позивача надав письмові пояснення на відзив відповідача, відповідно до яких зазначив, що посилання відповідача на недотримання процедури продовження терміну дії договору оренди, передбачену Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва є помилковим, оскільки внесення змін до договору оренди у цьому випадку не вимагається. Позивач посилається на постанову Вищого господарського суду України від 14.09.2015р. у справі № 925/312/15 як на належу судову практику з аналогічних спорів та просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов.

В судове засідання представники третіх осіб не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а їх пояснення по суті спору були заслухані судом в попередньому судовому засіданні.

У судових засіданнях за клопотанням відповідача згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив.

23.08.2011 р. між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (далі- відповідач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Ф.К.Імпекс» (далі - позивач, орендар) був укладений договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду № 153-У(Ор)-11 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі рішення Київради від 29.04.2010 р. №590/4028 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (приміщення № 20) за адресою: вестибюль станції метро «Золоті ворота», для торгівлі непродовольчими товарами.

За змістом п. 2.1 Договору об'єктом є нежиле приміщення № 20 загальною площею 6,7 кв.м., розташоване в вестибюлі станції згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно з п. 9.1 Договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 29.04.2010 р. №590/4028 діє з 10.08.2011 р. до 08.08.2014 р. (2 роки 364 дні).

На виконання умов Договору орендодавець передав а позивач прийняв в орендне користування об'єкт оренди за Договором, що підтверджується атом приймання-передачі майна в оренду від 23.08.2011 р.

Листом № 11-03/719 від 16.09.2015 р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про припинення дії договору оренди № 153-У(Ор)-11 від 23.08.2011, неможливість його автоматичного продовження на новий термін, та про необхідність звільнити орендоване приміщення.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання Договору продовженим на той самий строк, на який його було укладено.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна, а між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Факт передачі приміщення в оренду та користування ним позивачем підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 23.08.2011 р. та не заперечується сторонами.

За приписами ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як вбачається із п. 9.1 Договору він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 10.08.2011 р. до 08.08.2014 р. (2 роки 364 дні).

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності , їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулює Закон України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним для даних правовідносин.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Статтею 26 цього ж Закону визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Більш того, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Згідно з п. 9.1 Договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 29.04.2010 р. №590/4028 діє з 10.08.2011 р. до 08.08.2014 р. (2 роки 364 дні).

Пунктом 9.3 Договору визначено, що після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

Статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що договір оренди припиняється (у тому числі) в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (ч.3) передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Як зазначено вище, Договором, який укладено між сторонами, передбачено, що він діє до 08.08.2014 року та дія його може бути продовжена на підставі рішення Київради.

Суд відзначає, що позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів того, що Київрадою прийняте відповідне рішення про продовження дії Договору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що Договір припинив свою дію 08.08.2014 р. у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 12.11.2015 р. у справі № 910/27874/14.

Наведене вище спростовує твердження позивача про автоматичну пролонгацію дії спірного договору у зв'язку з направленням відповідачем листа про припинення дії договору оренди № 153-У(Ор)-11 від 23.08.2011 з порушенням встановленого ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" місячного строку.

Крім того, як роз'яснено в п.4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" від 29.05.2013 р. №12, господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права. Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором. При цьому у відповідних випадках господарський суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви або припиняти провадження у справі з тієї підстави, що відповідні вимоги не підлягають розгляду господарськими судами.

Таким чином, предмет позову про визнання договору оренди продовженим не відповідає способам захисту права, передбаченим законом.

Зокрема, такий спосіб захисту не міститься в переліках способів захисту права, визначених статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України. З матеріалів справи також не вбачається встановлення такого способу захисту прав орендаря у договорі, укладеному між сторонами.

Обраний позивачем спосіб захисту не є визнанням права, оскільки останній спосіб захисту застосовується в разі необхідності підтвердження в судовому порядку наявності у певної особи конкретного, визначеного за змістом і за обсягом суб'єктивного права.

Отже, спір про визнання договору продовженим не є спором про наявність чи відсутність цивільного права, а заявлена позовна вимога не є позовом про визнання, у зв'язку з чим не може бути предметом спору та розглядатися самостійно.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 11.08.2014 р. у справі №920/197/14.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ф.К. Імпекс" у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Ф.К. Імпекс" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2015

Суддя Пукшин Л.Г