ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р. Справа №914/2795/15

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача (скаржника) не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина», б/н від 29.10.2015 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.10.2015 року (підписане 19.10.2015 року), суддя Пазичев В.М.

у справі №914/2795/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛЕАН» ЛТД, м. Івано-Франківськ

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина», м. Радехів Львівської області

про стягнення 195224,11 грн. основного боргу, 54211,24 грн. пені, 3527,38 грн. 3% річних та 70405,48 грн. інфляційних втрат

в с т а н о в и в :

З урахуванням заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог (вх.№4731/15 від 15 жовтня 2015 року), Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЛЕАН» ЛТД просило суд стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина» 195224,11 грн. основного боргу, 52329,42 грн. пені, 3527,38 грн. 3% річних та 55824,14 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.10.2015 року по справі №914/2795/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛЕАН» ЛТД задоволено повністю: присуджено до стягнення на користь останнього з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина» 195224,11 грн. основного боргу, 52329,42 грн. пені, 3527,38 грн. 3% річних та 55824,14 грн. інфляційних втрат.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість ПрАТ «Галичина» перед ТзОВ «ГАЛЕАН» ЛТД підставна, обґрунтована та підтверджена матеріалами справи. Поряд з тим, враховуючи невиконання відповідачем зобовязання щодо оплати товару, з огляду на положення ч.2 ст.625 ЦК України, ст.ст.230, 232 ГК України, суд вирішив, що заявлені до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство «Галичина» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15.10.2015 року по справі №914/2795/15 в частині стягнення 52329,42 грн. пені та 55824,14 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції ПрАТ «Галичина» не оскаржує. Однак в тексті апеляційної скарги, зазначає, що розрахунок позивача та суду першої інстанції суми заборгованості є помилковим, оскільки останніми не враховано всіх проплат, здійснених відповідачем. Разом з тим, вказує, що позивач помилився в розрахунках пені на 12254 грн. та невірним методом розрахував індекс інфляції.

30 листопада 2015 року на адресу суду надійшов лист Управління державної казначейської служби України у Личаківському районі міста Львова Львівської області (вих.№03-58/209 від 25.11.2015 року) з підтвердженням зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору в розмірі 2379,38 грн., сплаченого ОСОБА_2 акціонерним товариством «Галичина» згідно з квитанцією про сплату №29485 від 28.10.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача (скаржника) в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (арк. арк. справи 146).

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки, явка представника відповідача не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03 січня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛЕАН» ЛТД (в тексті договору продавець) та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Галичина» (в тексті договору покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів №039112, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1, продавець зобовязався продати, а покупець прийняти та оплатити товар в кількості, асортименті та в строк, що визначені у заявках та/або в рахунках-фактурах та/або в накладних на відпуск товару, які є невід'ємною частиною цього Договору, навіть при відсутності вказівки (посилання) на даний договір в самій накладній.

Згідно з п.3.1 Договору умови і термін оплати на протязі 60-ти календарних днів з моменту отримання товару.

Факт отримання товару підтверджується видачею покупцем доручення на отримання товару та підписами покупця на товаро-супровідних документах та/або підписом і круглою печаткою покупця в товаро-супровідних документах в графі «Отримав» (п.5.4 Договору).

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що договір вступає в законну силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання всіх зобов'язань по договору.

У пункті 9.2 Договору сторони погодили, що зміни умов договору мають юридичну силу і визнаються сторонами до виконання, якщо вони узгоджені і підписані обома сторонами у письмових додатках до Договору.

Договір, додатки до нього, узгоджені і підписані через факсимільний зв'язок мають юридичну силу і виконання їх обов'язкове для обох сторін (п.9.3 Договору).

Додатком №1 від 31 грудня 2014 року до договору купівлі-продажу товарів №093112 від 03.01.2013 року внесено зміни, а саме: пункт 9.1 викладено в наступній редакції: «Договір вступає в законну силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 р., але в будь-якому випадку до повного виконання всіх зобов'язань по цьому Договору. У випадку якщо жодна зі сторін, протягом 30 днів до його закінчення, не подала заяви про його розірвання, Договір вважається пролонгований на кожний наступний календарний рік на тих же умовах».

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар, а відповідач отримав вказаний товар та частково його оплатив, що підтверджується наступними первинними бухгалтерськими документами:

- накладна №4045 від 16.09.2014 року на суму 28000,00 грн., супроводжується рахунком №3386 від 16.09.2014 року, податковою накладною №4045 від 16.09.2014 року та Товарно-транспортною накладною (ТТН) №4045 від 16.09.2014 року, факт отримання товару підтверджено довіреністю №ГАЛД00001099 від 19.11.2014 року, підписами та печатками покупця в ТТН, відміткою в податковій накладній, кінцевий термін оплати наступив 17.11.2015 року, оплата проведена частково на загальну суму 6975,89 грн., в т.ч. 03.08.2015 року в сумі 4000,00 грн. згідно платіжних доручень №10883 та №10310. Оплата проведена ТОВ «Молочна компанія «ГАЛИЧИНА», відповідно до договору поруки №030412 від 15.06.2015 року, про що зазначено в платіжних дорученнях;

- накладна №4372 від 06.10.2014 року на суму 23360,00 грн., супроводжується рахунком №3649 від 06.10.2014 року, податковою накладною №4372 від 06.10.2014 року та ТТН №4372 від 06.10.2014 року; факт отримання товару підтверджено підписами та печатками в ТТН, кінцевий термін оплати наступив 08.12.2014 року, оплата не проведена;

- накладна №4621 від 26.10.2014 року на суму 11760,00 грн., супроводжується рахунком №3845 від 21.10.2014 року, податковою накладною №4621 від 26.10.2014 року та ТТН №4621 від 26.10.2014 року; факт отримання товару підтверджено підписами та печатками в розхідній накладній та ТТН, кінцевий термін оплати наступив 22.12.2014 року, оплата не проведена;

- накладна №4733 від 28.10.2014 року на суму 25780,00 грн., супроводжується рахунком №3932 від 28.10.2014 року, податковою накладною №4733 від 28.10.2014 року та ТТН №4733 від; 28.10.2014 року, факт отримання товару підтверджено підписами та печатками в розхідній накладній та ТТН, кінцевий термін оплати наступив 05.01.2015 року, оплата не проведена;

- накладна №5059 від 19.11.2014 року на суму 51360,00 грн., супроводжується рахунком №4195 від 19.11.2014 року, податковою накладною №5059 від 19.11.2014 року та ТТН №5059 від 19.11.2014 року та накладна №5062 від 19.11.2014 року на суму 23360,00 грн., супроводжується рахунком №4196 від 19.11.2014 року, податковою накладною №5062 від 19.11.2014 року та ТТН №5062 від 19.11.2014 року, факт отримання товару підтверджено довіреністю №ГАЛД00001262 від 19.11.2014 року, підписами та печатками в розхідній накладній та ТТН, кінцевий термін оплати наступив 26.01.2015 року, оплата не проведена;

- накладна №0239 від 27.01.2015 року на суму 23150,00 грн., відповідач виконав свої зобов'язання по виконанню усного правочину по факту отримання товару, що підтверджене, довіреністю №ГАЛД00000083 від 29.01.2015 року, підписами та печатками в ТТН, кінцевий термін оплати наступив 19.06.2015 року, але виконання зобов'язання по факту оплати, отриманого товару відповідачем не виконано;

- накладна №0194 від 21.01.2015 року на суму 15430,00 грн., супроводжується рахунком №0180 від 21.01.2015 року, податковою накладною №194 від 21.01.2015 року та ТТН №0194 від 21.01.2015 року, факт отримання товару підтверджено підписами та печатками в розхідній накладній та ТТН, кінцевий термін оплати наступив 25.03.2015 року, оплата не проведена;

- накладна №0239 від 27.01.2015 року на суму 23150,00 грн., супроводжується рахунком №0252 від 27.01.2015 року, податковою накладною №239 від 27.01.2015 року та ТТН №0239 від 27.01.2015 року, факт отримання товару підтверджено довіреністю №ГАЛД00000083 від 29.01.2015 року, підписами та печатками в ТТН; кінцевий термін оплати наступив 03.04.2015 року, оплата не проведена.

З огляду на наведене, загальна сума поставленого позивачем та отриманого відповідачем товару за договором №039112 від 03.01.2013 року складає 202200,00 грн., однак, відповідач оплатив отриманий товар лише частково в сумі 6975,89 грн., у звязку з чим заборгованість останнього перед позивачем становить 195224,11 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем зобовязання за договором щодо оплати товару, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЛЕАН» ЛТД звернулось до суду з позовом та просило суд стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина» 195224,11 грн. основного боргу, 52329,42 грн. пені, 3527,38 грн. 3% річних та 55824,14 грн. інфляційних втрат.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обовязок покупця оплатити товар передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ч.2 вказаної статті ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відтак, якщо інше не встановлено договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Факт поставки позивачем відповідачу товару на підставі договору №039112 від 03.01.2013 року підтверджується наведеними вище накладними, ТТН, довіреностями на отримання товару та податковими накладними.

Поряд з тим, підписання покупцем видаткових накладних та ТТН, які є первинними обліковими документами, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення у покупця обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи наведене вище, з огляду на підтвердження матеріалами справи факту поставки та передачі у власність покупця товару на загальну суму 202200,00 грн. зважаючи на часткове виконання покупцем зобовязання щодо оплати отриманого товару на загальну суму 6975,89 грн., колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 195224,11 грн. основного боргу є підставною, обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання щодо оплати поставленого товару, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 3527,38 грн. 3% річних, 55824,14 грн. інфляційних втрат та 52329,42 грн. пені.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім цього, відповідно до ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Забезпечення виконання зобовязання, зокрема неустойкою, передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, а статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 6.5 Договору сторони погодили, що за затримку оплати кожної партії товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості несплаченої партії товару за кожний день прострочення оплати.

Частиною 6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на зазначені положення законодавства та наведені вище умови укладеного між сторонами договору №039112 від 03.01.2013 року, а також, перевіривши розрахунки 3% річних, інфляційних втрат та пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛЕАН» ЛТД 3527,38 грн. 3% річних, 55824,14 грн. інфляційних втрат та 52329,42 грн.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем протилежного не доведено, вимог позивача належними та допустимими доказами не спростовано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Доводи скаржника про часткове скасування рішення місцевого господарського суду є необґрунтованими, безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.10.2015 року по справі №914/2795/15 прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Щодо судового збору, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 01.09.2015 року) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 01.09.2015 року) ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Разом з тим, відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відтак, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 15.10.2015 року по справі №914/2795/15 скаржник повинен сплатити судовий збір в розмірі 6751,91 грн. (110% від 6138,10 грн.).

Подаючи апеляційну скаргу, Приватне акціонерне товариство «Галичина» сплатило судовий збір в розмірі 2379,38 грн. згідно з квитанцією про сплату №29485 від 28.10.2015 року. Зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується довідкою Управління державної казначейської служби України у Личаківському районі міста Львова Львівської області (вих.№03-58/209 від 25.11.2015 року).

У пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року №01-06/2093/15 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 року №484-VIII) зазначено, що законом передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

Ухвалою суду від 16.11.2015 року скаржника зобовязано подати суду докази доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4372,53 грн. Однак, вимог ухвали суду ПрАТ «Галичина» не виконало, витребуваних доказів суду не подало.

Поряд з тим, слід зазначити, що відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у випадках коли передбачені у пунктах 2 і 3 частини першої статті 97 ГПК підстави повернення апеляційної скарги виявлені судом апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги, суд витребує від особи, яка подала скаргу, докази надсилання її копії іншій стороні (сторонам) та сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі. У разі неподання таких доказів скарга залишається без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, а у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд також має право стягнути недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Враховуючи наведене вище, з огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів вирішила стягнути з скаржника ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина» в доход Державного бюджету України 4372,53 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.10.2015 року по справі №914/2795/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина» без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Галичина» (80200, Львівська область, Радехівський район, м. Радехів, вул.Б.Хмельницького, 120, ) в доход Державного бюджету України 4372,53 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

На виконання даної постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/2795/15 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 14.12.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_3