номер провадження справи 24/163/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015 Справа № 908/5044/15

за позовом публічного акціонерного товариства Дніпроазот (51909, м. Дніпродзержинськ, вулиця С.Х. Горобця, будинок 1; )

до відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю МіК (69006, м. Запоріжжя, вулиця Північне шосе, будинок 69-А; )

про стягнення суми

Суддя Азізбекян Т.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 32/016- юр від 19.01.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 29.12.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

15.09.2015р. до господарського суду Запорізької області від публічного акціонерного товариства Дніпроазот надійшла позовна заява № 016/46/4 з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю МІК про стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення зобовязань за договором поставки № 763705 від 14.12.2011р. в сумі 7 909,27 грн., у тому числі: 4 375,51 грн. - пеня за порушення строку поставки продукції, передбаченої позицією № 1 Специфікації № 32 на поставку продукції від 08.08.2015р. до Договору, яка не поставлена ПАТ «Дніпроазот», у відповідності до п. 6.2. Договору; 3 533,76 грн. - пеня за порушення строку поставки продукції, передбаченої позиціями № № 2, 3 Специфікації № 34 на поставку продукції від 10.10.2014р. до Договору, яка не поставлена ПАТ «Дніпроазот», у відповідності до п. 6.2 Договору.

Ухвалою від 15.09.2015р. судом порушено провадження у справі № 908/5044/15, присвоєно провадженню номер 24/163/15, справу призначено до розгляду на 12.10.2015р.

В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався.

Ухвалою від 16.11.2015р. термін вирішення спору продовжено на 15 днів до 01.12.2015р. Призначено розгляд справи на 30.11.2015р.

Ухвалою від 30.11.2015р. провадження у справі № 908/5044/15 зупинено. Цією же ухвалою провадження у справі поновлено з 07.12.2015р. Розгляд справи призначено на 07.12.2015р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

У засіданні суду 07.12.2015р. оголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Позивач підтримав вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та посилається на наступні обставини. 14.12.2011р. між сторонами укладений договір поставки № 763705 від 14.12.2011р., за умовами якого, згідно специфікації № 32 на поставку продукції від 08.08.2014р. до договору відповідач зобовязався поставити позивачу продукції на суму 32 203,90 грн. в строк до 30.09.2014р. Однак, відповідач здійснив поставку частково, згідно видаткової накладної № РН- 08/18/20 від 18.08.2014р., на суму 22 584,40 грн. Отже, не здійснено поставку продукції на суму 9 619, 50 грн. Також, згідно специфікації № 34 на поставку продукції від 10.10.2014р. до договору, відповідач зобовязався поставити покупцю продукцію на суму 36 922, 21 грн. в строк до 31.12.2014р. Проте, згідно видаткової накладної № РН -12/29/28 від 29.12.2014р. відповідачем поставлено продукції на суму 29 112,80 грн. Відповідачем не здійснено поставку на суму 7 809, 41 грн. 03.02.2015р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 016/4/н з вимогою про сплату штрафних санкцій, однак претензія залишена без відповіді. Враховуючи викладена, позивач просить суд на підставі ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530, 610. 612 Цивільного кодексу України, позов задовольнити.

Відповідач заперечує проти заявленого позову посилаючись на наступні обставини. Згідно пункту 1.3 договору відповідач з товаром повинен надати позивачу оригінали видаткової накладної, оформленої відповідно до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Згідно умов договору та специфікацій № 32 від 08.08.2014р. та № 34 від 10.10.2014р. товар відповідачем поставляється на умовах DDU та CPT відповідно, на склад покупця у м. Дніпродзержинськ. Відповідач пояснив, що позивачем були надані довіреності на отримання ТМЦ: - АЗ/812 від 18.08.2014р. на імя ОСОБА_3, терміном дії до 27.08.2014р. на отримання спецвзуття у кількості 200 пар, згідно специфікації № 32 від 08.08.2014р., які й були поставлені, при цьому згідно специфікації № 32 від 08.08.2014р. відповідач повинен був поставити позивачу 256 пар взуття, різного асортименту, але позивачем надано довіреність лише на отримання 200 пар взуття. Інші довіреності не надавалися. Відповідач пояснив, що був позбавлений можливості допоставити позивачу взуття, згідно специфікації № 32 від 08.08.2014р. через ненадання позивачем довіреності на отримання ТМЦ; - АЗ / 1388 від 26.12.2014р. на імя ОСОБА_3, терміном дії до 04.01.2015р. на отримання спецодягу у кількості 500 штук, згідно специфікації № 34 від 10.10.2014р., які й були поставлені. При цьому, згідно специфікації № 34 від 10.10.2014р. відповідач повинен був поставити позивачу 546 одиниць спецодягу, різного асортименту, але позивачем надано довіреність лише на отримання 500 одиниць спецодягу, інші довіреності позивачем не надавались. Відповідач був позбавлений можливості допоставити позивачу спецодяг, згідно специфікації № 34 від 10.10.2014р., через ненадання довіреності на отримання ТМЦ. За висновками відповідача, оскільки умови поставки товару та надання інформації про уповноважену особу на отримання ТМЦ та довіреностей на отримання ТМЦ є обовязковим, для того щоб відповідач мав змогу виконати умови договору поставки, не можна вважати недопоставку товару як прострочення виконання зобовязань. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50 % до 3 954,64 грн. в порядку ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14.12.2011р. між публічним акціонерним товариством «Дніпроазот» (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «МіК» (Постачальник) укладений договір поставки № 763705 з додатковими угодами до нього, за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобовязується передати (поставити) Покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього Договору, а Покупець зобовязується прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і в строки, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці за цим Договором, узгоджуються Сторонами в специфікаціях на поставку продукції. Специфікації на поставку підписуються уповноваженими представниками обох Сторін, скріплюються печатками Сторін та є невідємними частинами (додатками) даного Договору.

Розділом 2 договору сторонами узгоджено, що ціна продукції, що підлягає поставці за цим договором узгоджується сторонами у відповідних специфікаціях на поставку продукції (п. 2.1.). Загальна сума договору визначається як загальна вартість продукції, яка передбачена всіма підписаними обома сторонами специфікаціями на поставку продукції (п. 2.2.). Покупець зобовязаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 60 (шістдесят) календарних днів від дати підписання Покупцем акту приймання-передачі продукції за кількістю, якістю та комплектністю, але не раніше моменту отримання Покупцем від Постачальника всіх документів, які підлягають переданню Покупцю в обовязковому порядку відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. З метою своєчасної оплати поставленої продукції Покупець зобовязаний протягом 7 (семи) календарних днів від дати підписання Покупцем акту приймання-передачі продукції за кількістю, якістю та комплектністю ініціювати здійснення платежу (гарантованого платежу) на користь Постачальника для повної оплати вартості прийнятої продукції. У випадку неотримання Покупцем всіх необхідних документів від Постачальника за цим Договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів. (п. 2.3. в редакції додаткової угоди № 18 від 28.07.2014р.).

Згідно п 3.4. договору в редакції додаткової угоди № 18 від 28.07.2014р.), строки поставки продукції узгоджуються Сторонами в специфікаціях на поставку продукції. Датою поставки продукції є дата передачі продукції Постачальником Покупцеві, яка зазначена в підписаній обома Сторонами видатковій накладній на продукцію. Право власності на продукцію та ризики її загибелі переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі продукції Покупцеві, що підтверджується підписанням Покупцем видаткової накладної на продукцію, якщо інше письмово не буде узгоджено Сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Специфікації № 32 на поставку продукції від 08.08.2014р. до договору відповідач зобовязався поставити позивачу продукцію на загальну суму 32 203,90 грн.

Відповідно до п. 4 Специфікації № 32 на поставку продукції від 08.08.2014р., Постачальник зобовязався поставити продукцію Покупцю в повному обсязі в строк до 30.09.2014р.

Однак, відповідач свої зобовязання щодо поставки продукції в повному обсязі у вищевказаний строк не виконав, здійснив поставку продукції частково.

Встановлено, що згідно видаткової накладної № РН-08/18/20 від 18.08.2014р. відповідач здійснив часткову поставку продукції, передбаченої Специфікацією № 32 від 08.08.2014р., на суму 22 584,40 грн. Отже, відповідачем не здійснено поставку продукції за Специфікацією № 32 на суму 9 619,50 грн.

Також, згідно Специфікації № 34 на поставку продукції від 10.10.2014р. до договору, відповідач зобовязався поставити позивачу продукцію на загальну суму 36 922,21 грн. в строк до 31.12.2014р. (п. 4 Специфікації № 34).

Проте, відповідач свої зобовязання щодо поставки продукції в повному обсязі у вищевказаний строк не виконав.

Так, згідно видаткової накладної № РН-12/29/28 від 29.12.2014р. відповідач здійснив часткову поставку продукції, передбаченої Специфікацією № 34 на суму 29 112,80 грн. Решта продукції на суму 7 809,41 грн. відповідачем не поставлена.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобовязання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання відповідача поставити продукцію не припинено.

Таким чином, відповідач порушив взяті на себе за умовами договору поставки № 763705 від 14.12.2011р. зобовязання та вимоги чинного законодавства.

Матеріалами справи доведено, що відповідач поставку продукції у повному обсязі не здійснив.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2 договору сторонами узгоджено, що за порушення строку поставки продукції Постачальник сплачує Покупцеві пеню в розмірі 0,25% вартості непоставленої та/або несвоєчасно поставленої продукції за кожний день прострочення поставки.

Враховуючи вимоги законодавства та умови договору, позивачем нараховано відповідачу штрафні санкції за порушення своїх зобовязань щодо строків поставки, а саме:

пеня за порушення строку поставки продукції, передбаченої позицією № 1 Специфікації № 32 від 08.08.2014р. до договору, яка складає 4 375,51 грн. за період з 01.10.2014р. по 31.03.2015р.;

пеня за порушення строку поставки продукції, передбаченої позиціями № № 2, З Специфікації № 34 від 10.10.2014р. до договору, яка становить 3 533,76 грн. за період з 01.10.2015р. по 30.06.2015р.

Всього загальна сума штрафних санкцій за порушення відповідачем умов договору поставки продукції по Специфікації № 32 від 08.08.2014р. та Специфікації № 34 від 10.10.2014р. складає 7 909,27 грн.

03.02.2015 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 016/4/н з вимогою про сплату штрафних санкцій, яка отримана ТОВ «МІК» 09.02.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, претензія залишена без реагування.

Факт прострочення поставки продукції матеріалами справи доведено, нарахування позивачем штрафних санкцій в сумі 7 909,27 грн. відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, у звязку з чим позовні вимоги задовольняються судом у повному обсязі.

Заперечення відповідача стосовно того, що прострочення поставки продукції, передбаченої позиціями № № 1-7 Специфікації № 32 від 08.08.2014р., позиціями № № 22-32 Специфікації № 34 від 10.10.2014р., відбулося з вини кредитора, оскільки позивачем не надано даних уповноважених на здійснення господарської операції осіб та довіреності на отримання ТМЦ, судом до уваги не приймається виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 ГК України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобовязання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або не виконав дій, що передбачені законом, іншим правовими актами, або випливають зі змісту зобовязання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобовязання перед кредитором.

Згідно умов Специфікації № 32 відповідач зобовязався поставити позивачу продукцію на умові (базисі) поставки: DDU - склад Покупця (м. Дніпродзержинськ, вул. С. X. Горобця, будинок 1), відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів МТП - ІНКОТЕРМС, у редакції 2000 року.

Відповідно до статті А4 Поставка базису DDU, продавець зобовязаний надати нерозвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, названої покупцем, на будь-якому прибулому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки.

Згідно умов Специфікації № 34 відповідач зобовязався поставити позивачу продукцію на умові (базисі) поставки: СРТ - склад Покупця (м. Дніпродзержинськ, вул. С. X. Горобця, будинок 1), відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів МТП - ІНКОТЕРМС, у редакції 2000 року.

Відповідно до статті А4 Поставка базису СРТ, продавець зобовязаний здійснити поставку шляхом надання товару перевізнику, з яким укладено договір перевезення, у відповідності зі статтею А.3, а за наявності декількох перевізників - першому з них, для транспортування товару до узгодженого пункту в межах названого місця у встановлену дату чи в межах узгодженого періоду.

У відповідності до абзацу 3 пункту 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Таким чином, одержання продукції, відповідно до узгоджених сторонами умов специфікацій, повинно відбуватися на складі позивача, за умови надання позивачем належним чином оформленого підтвердження повноважень особи, що одержує продукцію. Жодним нормативним документом, як і договором, не передбачено попереднє надання довіреності або іншого документа, що підтверджує повноваження представника покупця на одержання продукції до моменту фактичного одержання цієї продукції.

Також слід зазначити, що на виконання своїх зобовязань за договором відповідач поставив позивачу:

- продукцію, передбачену позиціями № № 8-31 Специфікації № 32, що підтверджується видатковою накладною № РН-08/18/20 від 18.08.2014, для одержання якої надано довіреність № АЗ/812 від 18.08.2014р. При цьому, довіреність № АЗ/812 уповноважує представника позивача отримати 200 пар спецвзуття, тоді як відповідачем фактично було поставлено лише 190 пар;

- продукцію, передбачену позиціями № № 1-21 Специфікації № 34, що підтверджується видатковою накладною № РН-12/29/28 від 29.12.2014р., для одержання якої позивачем надано довіреність № АЗ/1388 від 26.12.2014р. При цьому, довіреність № АЗ/1388 уповноважує представника позивача отримати 500 шт. спецодягу та 100 пар спецвзуття, тоді х відповідачем фактично не було поставлено спецвзуття взагалі.

Таким чином, твердження відповідача щодо неможливості виконати свої зобовязання за договором у звязку з ненаданням позивачем даних про уповноважених на здійснення господарської операції осіб та довіреності на отримання ТМЦ не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідачем надана суду письмова заява № 12-10-15/2ю від 12.10.2015р. про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, яка мотивована тим, що розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір збитків позивача. До того ж, на думку відповідача, не постачання продукції сталося не з його вини, а через прострочення позивача. Відповідач вказує, що накладання штрафних санкцій у повному обсязі призведе до завдання матеріальних збитків відповідачу й як результат вплине на роботу останнього по взаємодії із МОУ, МВС та військовими частинами.

Заяву відповідача суд вважає необґрунтованою та залишає без задоволення, виходячи з наступного.

Пункт п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачає право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозвязку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарський суд обєктивно оцінивши доводи відповідача, вважає, що даний випадок не є винятковим, а тому взявши до уваги інтереси сторін, ступень виконання зобовязання, причини неналежного виконання ТОВ «МІК» зобовязання, беручи до уваги той факт, що відповідачем не вжито заходів до виконання зобовязання та не усунено добровільно порушення, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з ТОВ «МІК».

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі в сумі 1 218,00 грн. відноситься на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А, , п/р 6248 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 313299) на користь публічного акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» (51909, м. Дніпродзержинськ, вул. С.Х. Горобця, 1, , п/р 0001 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299) 7 909 (сім тисяч девятсот девять) грн. 27 коп. штрафних санкцій та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.А. Азізбекян

Повне рішення складено 14.12.2015р.