КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р. Справа№ 911/2496/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Венглевський Б.Б.- представник

від відповідача: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тєфія"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 28.08.2015р.

у справі № 911/2496/15 (суддя Третьякова О.О.)

за позовом Приватного транспортно - експедиційного підприємства "Автотрансекспедиція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тефія»

про стягнення 104 464, 75грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне транспортно - експедиційного підприємство "Автотрансекспедиція" звернулось до Господарського Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тєфія" про стягнення 104 464, 75 грн., з яких 102000,00 грн. основного боргу, 2347,38 грн. пені та 117,37 грн. 3% річних.

09.07.2015р. представник позивача через канцелярію Господарського суду Київської області надіслав заяву б/№ від 01.07.2015р. про збільшення розміру позовних вимог (вх. суду №16127/15), яка була прийнята місцевим судом до розгляду і відповідно до якої позивачем заявлено до стягнення з відповідача 112694,62 грн., з яких 102 000,00 грн. основного боргу, 8048,21 грн. пені, 402,41 грн. 3% річних та 2 244,00 грн. інфляційних втрат.

13.08.2015р. через канцелярію Господарського суду Київської області представником позивача було подано заяву б/№ від 11.08.2015 р. про збільшення розміру позовних вимог(вх. суду №18824/15), яка була прийнята місцевим судом до розгляду і відповідно до якої позивачем заявлено до стягнення з відповідача 119 283,22 грн., з яких 102 000,00 грн. основного боргу, 14922,73 грн. пені, 746,13 грн. 3% річних та 1614,36 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.08.2015 року позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "Тєфія" на користь Приватного транспортно-експедиційного підприємства "Автотрансекспедиція" 102000,00 грн. основного боргу, 14922,73 грн. пені, 746,13 грн. 3% річних, 1614,36 грн. інфляційних втрат та 2385,66 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом неповністю з'ясовані обставини, що мають значення по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, ціни договору. Апелянт звертає увагу суду на те, відсутній жодний документ, який підтверджує узгодження сторонами договору транспортного експедирування № 79 цін на транспорт-експедиційні послуги, оскільки жодна надана позивачем заявка на перевезення не підписувалася відповідачем, які і інші документи, які б вказували на погодження ціни.

Апелянт зазначає, що за відсутності в матеріалах справи № 911/2496/15 оригіналів заявок, що містять суттєві умови договору експедирування щодо кожної конкретної спірної послуги при наявності в договорі № 79 домовленості про обмін заявками засобами факсимільного зв'язку (а згодом оригіналами), місцевий суд вказує на наявність копії заявки (не факсимільної) та не ставить під сумнів її достовірність за відсутності оригінала.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в доданих позивачем до позову актах виконаних робіт з перевізниками та відповідних заявках про надання послуг з перевезення, відсутні номери та дати ТТН, а також номери та дати видаткових накладних, які б вказували про перевезення товару, вказаного саме в цих ТТН. Додатком № 7 «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом» від 14.10.97 № 363 обов'язковим реквізитом ТПП є посада особи, яка приймає вантаж до перевезення.

Апелянт посилається на те, що згідно з «Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1994 р. № 88 первинні документи, зокрема, повинні мати такі обов'язкові реквізити як посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу. Однак в долучених до позову ТТН не вказані посади осіб, що проставляли підпис про прийняття вантажу до перевезення так само як відсутні печатки організацій - перевізник - або ж довіреності на вищезгаданих фізосіб про уповноваження на прийняття товару відповідні цивільно-правові договори з цими фізособами, доками належності транспортних засобів в ТТН перевізникам.

На думку апелянта твердження позивача про те, що фізичні особи - водії, вказані в ТТН, діяли в інтересах організацій-перевізників з якими підписані акти виконаних робіт, нічим не підтверджені, як і неможливо ідентифікувати зазначених осіб, оскільки не зазначені їх паспортні дані та ІПН.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України (пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18).

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

19.03.2015р. між Приватним транспортно-експедиційним підприємством "Автотрансекспедиція" (транспортний експедитор за договором) та ТОВ "Тєфія" (замовник за договором ) було укладено договір транспортного експедирування №79 від 19.03.2015.

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. укладеного договору замовник самостійно доручає, а транспортний експедитор зобов'язується за дорученням та за рахунок замовника виконати чи організувати або забезпечити виконання транспортно-експедиторських послуг (далі-послуги), що пов'язані з організацією та забезпеченням перевезень вантажу. Послуги надаються транспортним експедитором при внутрішніх перевезеннях територією України.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору вид та найменування вантажу вказується замовником у заявці на кожне перевезення, яке надається замовником не пізніше ніж за одну добу до дати початку виконання перевезення засобами факсимільного зв'язку та в оригінальних примірниках - поштовим зв'язком. Замовник у заявці вказує інформацію щодо найменування, кількості, вантажу, умов його перевезення, відомості щодо пунктів завантаження та розвантаження, найменування та місцезнаходження вантажовідправника та вантажоотримувача, дату і час прибуття на завантаження, строк доставки, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов'язків за договором.

Відповідно до п. 4.1.2 договору замовник зобов'язаний сплатити належну плату експедитору за послуги згідно договору.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що ціни на послуги експедитора розраховуються виходячи з тарифів експедитора, узгоджених обома сторонами та чинних на момент здійснення перевезення. Замовник ознайомлений з тарифами експедитора на дату укладання договору. Сторони домовились, що розмір плати експедитору за виконання кожної заявки погоджується сторонами при погодженні заявки та вказується в заявці.

Пунктом п.7.8. договору сторони встановили, що розрахунок плати (ціни (вартості) здійснюється на підставі даних, які містяться у дорожніх листах та товарно-транспортних накладних, та доданих до них інших товарно-транспортних документів згідно тарифів перевізника. Транспортний експедитор надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний ним, з повною розшифровкою транспортних послуг у відповідності з даними товарно-транспортних накладних або з іншими товарно-транспортними документами, рахунком-фактурою, і податковою накладною. Замовник розглядає акт і в разі відсутності зауважень підписує його і надає один екземпляр Транспортному експедитору. Максимальний строк для розгляду акту три робочі дні з дня його отримання. Якщо в цей строк замовник не підпише акт і не надасть зауважень, акт вважається прийнятим замовником.

Відповідно до п. 7.9 договору оплата вартості (ціни) перевезення (провізної плати) здійснюється замовником безготівково в національній валюті України - гривні, шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок експедитора протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання акту.

Строк дії договору згідно п. 9.1 встановлено з дати підписання його уповноваженими представниками сторін і діє протягом одного року, а в частині обов»язків, які залишаються невиконаними сторонами на дату закінчення строку дії договору, договір діє до повного виконання взятих на себе зобов»язань за цим договором. У випадку, якщо протягом 30 календарних днів до моменту закінчення цього строку жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк автоматично пролонгується (продовжується) до кінця наступного календарного року.

Відповідно до умов укладеного договору, на підставі заявок - транспортних замовлень відповідача, отриманих електронною поштою, позивач надав, а відповідач прийняв послуги по перевезенню на загальну суму 102000,00 грн., про що свідчать акти прийому виконаних робіт (наданих послуг) №306-11.14АТЕ від 24.11.2014 на суму 4800,00 грн., №360-11.14АТЕ від 26.11.2014 на суму 7200,00 грн., №373-11.14АТЕ від 27.11.2014 на суму 11200,00 грн., №395-11.14АТЕ від 28.11.2014 на суму 7200,00 грн., №385-11.14АТЕ від 27.11.2014 на суму 6000,00 грн., №47-12.14 АТЕ від 03.12.2014 на суму 4000,00 грн., №45-12.14АТЕ від 03.12.2014 на суму 1900,00 грн., №69-12.14АТЕ від 04.12.2014 на суму 7100,00 грн., №78-12.14АТЕ від 05.12.2014 на суму 3100,00 грн., №189-12.14АТЕ від 12.12.2014 на суму 16300,00 грн., №164-12.14АТЕ від 11.12.2014 на суму 3000,00 грн., №141-12.14АТЕ від 10.12.2014 на суму 3000,00 грн., №172-12.14АТЕ від 11.12.2014 на суму 7200,00 грн., №203-12.14АТЕ від 15.12.2014 на суму 6100,00 грн., №260 від 17.12.2014-12.14АТЕ на суму 6000,00 грн., №247-12.14АТЕ від 17.12.2014 на суму 3000,00 грн., №263-12.14АТЕ від 17.12.2014 на суму 4900,00 грн., копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач, в порушення своїх договірних зобов'язань оплату послуг за договором повністю не здійснив, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 102 000, 00 грн., що змусило позивача звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ч. 1 ст. 929 ЦК України), що кореспондується з приписами статті 909 ЦК України та спеціальної норми права зазначеної у статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Договір транспортного експедирування є самостійним видом цивільно-правових договорів про надання послуг. Тому до відносин сторін за цим договором можуть застосовуватись загальні положення про договори про надання послуг (гл. 63 ЦК України), якщо це не суперечить суті зобов'язання (ч. 2 ст. 901 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Судом прийнято до уваги, що учасниками судового процесу є суб'єкти господарювання в розумінні ст. 55 ГПК України, тому до спірних відносин сторін слід застосувати також приписи статті 316 ГК України

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надіслав на адресу відповідача акти прийому виконаних робіт (наданих послуг) №306-11.14АТЕ від 24.11.2014 на суму 4800,00 грн., №360-11.14АТЕ від 26.11.2014 на суму 7200,00 грн., №373-11.14АТЕ від 27.11.2014 на суму 11200,00 грн., №395-11.14АТЕ від 28.11.2014 на суму 7200,00 грн., №385-11.14АТЕ від 27.11.2014 на суму 6000,00 грн., №47-12.14 АТЕ від 03.12.2014 на суму 4000,00 грн., №45-12.14АТЕ від 03.12.2014 на суму 1900,00 грн., №69-12.14АТЕ від 04.12.2014 на суму 7100,00 грн., №78-12.14АТЕ від 05.12.2014 на суму 3100,00 грн., №189-12.14АТЕ від 12.12.2014 на суму 16300,00 грн., №164-12.14АТЕ від 11.12.2014 на суму 3000,00 грн., №141-12.14АТЕ від 10.12.2014 на суму 3000,00 грн., №172-12.14АТЕ від 11.12.2014 на суму 7200,00 грн., №203-12.14АТЕ від 15.12.2014 на суму 6100,00 грн., №260 від 17.12.2014-12.14АТЕ на суму 6000,00 грн., №247-12.14АТЕ від 17.12.2014 на суму 3000,00 грн., №263-12.14АТЕ від 17.12.2014 на суму 4900,00 грн., рахунки №7529- 14 від 24.11.2014, Рахунок №7543- 14 від 26.11.2014, №7573- 14 від 27.11.2014, №7595- 14 від 28.11.2014, №7627- 14 від 27.11.2014, №7725- 14 від 03.12.2014, №7726-14від 03.12.2014, №7746-14 від 04.12.2014, №7784-14 від 05.12.2014, №7857-14 від 12.12.2014, №7880-14 від 11.12.2014, №7888-14 від 10.12.2014, №7904-14 від 11.12.2014, №7908-14 від 15.12.2014, № 8013 - 14 від 17.12.2014, №8019-14 від 17.12.2014, №8021 - 14 від 17.12.2014; товарно-транспортні накладні №-064 від 22.11.2014, № -069 від 24.11.2014, №-016 від 26.11.2014, №-015 від 26.11.2014, №-059 від 26.11.2014, №-012 від 27.11.2014, №-013 від 27.11.2014, №-014 від 27.11.2014, №-255 від 02.12.2014, №-254 від 02.12.2014, №-249 від 02.12.2014, №-253 від 02.12.2014, №-251 від 02.12.2014, №-085 від 03.12.2014, №-084 від 03.12.2014, №-086 від 03.12.2014, №-083 від 03.12.2014, №1661197 від 03.12.2014, № -241 від 04.12.2014, №-097 від 04.12.2014, № -096 від 04.12.2014, №041214-500-002 від 04.12.2014, №041214-500-001 від 04.12.2014, № ФТАм - 111214-002 від 11.12.2014, № ФТАм - 111214-001 від 11.12.2014, № ФТАм - 111214-003 від 11.12.2014, № ФТРУС - 111214-001 від 11.12.2014, №-111 від 09.12.2014, №-146 від 10.12.2014, №- від 10.12.2014, №101214-500-015 від 10.12.2014, №-144 від 10.12.2014, №091214-500-011 від 09.12.2014, № -244 від 09.12.2014, ТТН № -267 від 09.12.2014, №-006 від 10.12.2014, № -068 від 10.12.2014, № -008 від 10.12.2014, №-007 від 10.12.2014, №-067 від 10.12.2014, №-175 від 12.12.2014, № -136 від 16.12.2014, №-137 від 16.12.2014, №-135 від 16.12.2014, №161214-500-012 від 16.12.2014, №161214-500-013 від 16.12.2014, №-134 від 16.12.2014, №-164 від 17.12.2014, №-144 від 17.12.2014, №-094 від 17.12.2014, №161214-500-032 від 16.12.2014, №-128 від 16.12.2014, №-127 від 16.12.2014, №-126 від 16.12.2014, №-125 від 16.12.2014, №161214-500-020 від 16.12.2014, №161214-500-019 від 16.12.2014; податкові накладні №306 від 24.11.2014 на суму 4800,00 грн., №360 від 26.11.2014 на суму 7200,00 грн., №373 від 27.11.2014 на суму 11200,00 грн., №395 від 28.11.2014 на суму 7200,00 грн., №385 від 27.11.2014 на суму 6000,00 грн., №47 від 03.12.2014 на суму 4000,00 грн., №45 від 03.12.2014 на суму 1900,00 грн., №69 від 04.12.2014 на суму 7100,00 грн., №78 від 05.12.2014 на суму 3100,00 грн., №189 від 12.12.2014 на суму 16300,00 грн., №164 від 11.12.2014 на суму 3000,00 грн., №141 від 10.12.2014 на суму 3000,00 грн., №172 від 11.12.2014 на суму 7200,00 грн., №203 від 15.12.2014 на суму 6100,00 грн., №260 від 17.12.2014 на суму 6000,00 грн., №247 від 17.12.2014 на суму 3000,00 грн., №263 від 17.12.2014 на суму 4900,00 грн.

Оскільки відповідач заперечень та зауважень щодо вищезазначених актів позивачу не надіслав, послуги вважаються прийнятими замовником з огляду на п.7.8. договору.

Крім того, в матеріалах справи містяться копії відповідних заявок про надання транспортних послуг та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаних між експедитором та відповідними перевізниками, що здійснювали безпосереднє перевезення вантажу.

Місцевим судом під час розгляду справи встановлено факт включення у 2014 році до податкового обліку відповідачем податкового кредиту згідно із складеними та виданими позивачем на загальну суму 102000,00 грн. податковими накладними №306 від 24.11.2014 на суму 4800,00 грн., №360 від 26.11.2014 на суму 7200,00 грн., №373 від 27.11.2014 на суму 11200,00 грн., №395 від 28.11.2014 на суму 7200,00 грн., №385 від 27.11.2014 на суму 6000,00 грн., №47 від 03.12.2014 на суму 4000,00 грн., №45 від 03.12.2014 на суму 1900,00 грн., №69 від 04.12.2014 на суму 7100,00 грн., №78 від 05.12.2014 на суму 3100,00 грн., №189 від 12.12.2014 на суму 16300,00 грн., №164 від 11.12.2014 на суму 3000,00 грн., №141 від 10.12.2014 на суму 3000,00 грн., №172 від 11.12.2014 на суму 7200,00 грн., №203 від 15.12.2014 на суму 6100,00 грн., №260 від 17.12.2014 на суму 6000,00 грн., №247 від 17.12.2014 на суму 3000,00 грн., №263 від 17.12.2014 на суму 4900,00 грн., що підтверджується інформацією Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Київській області наданою на здійснений місцевим судом запит.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що податкові накладні не є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують здійснення господарської операції, однак докази, що надано суду під час розгляду спору та залучено до матеріалів даної справи, в сукупності свідчать про надання послуг позивачем та прийняття їх відповідачем, а отже наявність заборгованості відповідача за договором у заявленому до стягнення розмірі.

Враховуючи ту обставину, що факт надання послуг та наявності боргу згідно з договором та вказаними актами прийому виконаних робіт позивачем повністю доведено, колегія вважає, що вимоги позивача про ситягнення102 000,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 14922,73 грн. пені та 746,13 грн. 3% річних за загальний період прострочки з 15.05.2015 по 11.08.2015, а також 1614,36 грн. інфляційних втрат за загальний період прострочки з травня 2015 року по серпень 2015 року.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ч.1 ст. 612 ЦК України.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою проведення розрахунків позивачем направлено на адресу відповідача товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі наданих послуг, рахунки та податкові накладні, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком УДППЗ "Укрпошта" №8360 від 20.04.2015, які отримано відповідачем 30.04.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №249.

Виходячи з п.7.8 договору щодо максимального розгляду актів для підписання відповідачем та п.7.9. договору щодо оплати товару протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання акту, а також вимог ст.530 Цивільного кодексу України, керуючись положеннями ст.253 Цивільного кодексу України, згідно з якою перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, суд встановив, що останній день виконання відповідачем обов'язку по оплаті послуг, отриманих за договором та засвідчених вказаними актами, є 14.05.2015. Таким чином, прострочка відповідачем своїх договірних зобов'язань розпочалась 15.05.2015.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції ( ч.2 ст. 217 ГК України).

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, як це передбачено ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з п.5.2. Договору у випадку несвоєчасної оплати наданих послуг замовник сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожну добу затримки.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи умови договору, встановлену судом суму заборгованості та періоди прострочки по оплаті отриманих послуг, колегія перевіривши розрахунок пені, заявлений позивачем, погоджується з висновком місцевого суду про те, що сума пені становить 14922,74 грн., однак суд приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, а саме 14 922,73 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи умови договору, встановлену судом суму заборгованості та періоди прострочки по оплаті отриманих послуг, перевіривши розрахунок 3% річних, заявлений позивачем, колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що сума 3% річних становить 746,14 грн., однак суд, приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 746,13 грн. підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок суми заборгованості та періоди прострочки по оплаті отриманих послуг, заявлений позивачем період нарахування інфляційних втрат, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що сума інфляційних втрат становить 1632,00 грн., однак суд, приймаючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 614, 36 грн. підлягає задоволенню.

В день розгляду справи через відділ документального забезпечення суду 01.12.2015 року від представника апелянта надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підписів директора позивача ОСОБА_3 на заявках /транспортних завданнях до договору транспортного експедирування, заявках про надання транспортних послуг (із перевізниками), оскільки вважає, що існують обставини, які обумовлюють необхідність проведення вищезазначеної експертизи.

Відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування ( п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»)

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження позовних вимог та вислухавши думку представника позивача, який пояснив, що вчинення підпису директором позивача не викликають у представника позивача сумнівів та не є необхідним, судова колегія порадившись на місці ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Підтвердженням надання позивачем відповідачу транспортно-експедиційних послуг на підставі заявок/транспортних замовлень № 1 13554 від 19.11.2014р.. № 113581 від 20.11.2014р., № 113655 від 21.11.2014р. та інших, які також надходили на електронну пошту позивача були не підписані та не пропечатані відповідачем, однак в свою чергу оплачені останнім на підставі отриманих від позивача у поштовому порядку актів прийому-виконання робіт(надання послуг) № 291-11.14 АТЕ від 21.11.2014р., № 286-11.14АТЕ від 21.11.2014р. № 305-14АТЕ від 24.11.2014р., рахунків № 7464-14 від 21.11.2014р., № 7486-14 від 21.11.2014р.. № 7502-14 від 24.11.2014р., податкових накладних № 291 від 21.11.2014р., № 286 від 21.11.2014р., № 305 від 24.11.2014р. відповідно. Факт оплати підтверджується випискою по рахунку від 11.12.2014р.(а. с. 39 том 2.).

Згідно ст. 241 ЦК України правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Таким чином, відповідач здійснивши оплату за надані транспортно-експедиційні послуги на підставі заявок/транспортних замовлень (що надійшли у тому ж порядку, що і оспорюванні замовлення) та рахунків № 7464-Ивід 21.11.2014р., № 7486-14 від 21.11.2014р., № 7502-14 від 24.11.2014р., схвалив у такий спосіб узгодження сторонами ціни на транспортно - експедиційні послуги, що в свою чергу не потребує наступного схвалення у майбутньому.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки зазначені доводи розглядались місцевим господарським судом під час розгляду справи, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тєфія" на рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2015р. у справі № 911/2496/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 28.08.2015р. у справі № 911/2496/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2496/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська