ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015р. Справа № 914/2261/15

За позовом:Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів;
до відповідача:Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго», м. Стебник, Львівська обл.;
про:стягнення 13806,88 грн. пені, 722,01 грн. 3% річних та 33198,14 грн. інфляційних втрат
Головуючий суддя Крупник Р.В. Судді Синчук М.М., Юркевич М.В. Секретар Айзенбарт А.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність № 502-427/2 від 25.12.2014р.);
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 13.03.2015р.).

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

09.07.2015 року на адресу господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (надалі Позивач) до Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (надалі Відповідач) про стягнення 13806,88 грн. пені, 722,01 грн. 3% річних та 33198,14 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 10.07.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 27.07.2015р. Розгляд справи відкладався на 17.08.2015р., 17.09.2015р. та 24.09.2015р., про що судом винесено відповідні ухвали. Ухвалою господарського суду Львівської області від 24.09.2015р. призначено колегіальний справи у складі трьох суддів, розгляд справи відкладено на 21.10.2015р. В подальшому розгляд справи відкладався на 18.11.2015р. та 09.12.2015р. Крім цього, ухвалою від 18.11.2015р. суд продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Заявлені вимоги мотивує тим, що 11.06.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір про постачання електричної енергії №90339, відповідно до якого позивач зобовязувався продавати споживачу (відповідачу) електроенергію для забезпечення потреб електроустановок споживача. За умовами п. 6 додатку №2 до договору відповідач зобовязувався оплачувати поставлену електроенергію протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунку. У звязку з тим, що поставлена електроенергія була оплачена споживачем всупереч обумовленим строкам, позивач просить суд стягнути з відповідача 13806,88 грн. пені, 722,01 грн. 3% річних та 33198,14 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечуючи проти позову зазначив, що 11.01.2005р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій», якою затверджено порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій. За змістом п. 1.2. Порядку, розрахунки, передбачені в п. 1.1. Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, згідно визначеної в додатку №2 форми. 17.02.2015р. та 18.03.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської ОДА, ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» підписано Спеціальне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №20/629 та №20/1010. Відтак, відповідач вважає, що підписавши спільні протокольні рішення, позивач як сторона такого рішення погодився на зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбану електричну енергію, а тому твердження позивача про прострочення виконання зобовязань за договором є безпідставними. Крім цього додав, що оплата заборгованості за електричну енергію відповідачем не проводилася, оскільки він не є стороною спільних протокольних рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.06.2008р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про постачання електричної енергії №90339 (надалі Договір), відповідно до Розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (п. 2.1. Договору).

За умовами пункту 7.1. Договору облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ.

Відповідно до п. 7.5. Договору, на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» оформлюються такі документи: акт про використану електричну енергію (акт про прийняття-передавання товарної продукції).

Обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається згідно з умовами договору за показами розрахункових засобів обліку, знятих відповідно до додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (п. 8. Додатку №2 до Договору «Порядок розрахунків».)

Докази поставки позивачем електроенергії відповідачу підтверджуються наявними в матеріалах справи актами про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) (за період з грудень 2014р. по травень 2015р. включно) та зокрема, не заперечується відповідачем.

В пункті 1-5 «Порядку розрахунків» (Додатку №2 до Договору) сторони погодили, що розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії. Розрахунковим періодом вважається період з 20 числа попереднього місяця до 19 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Величина коштів, яку має оплатити споживач за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію, визначається постачальником електричної енергії як добуток обсягу електричної енергії, спожитої (переданої) між датами зняття показів засобів обліку, на тариф, який діяв на кінець розрахункового періоду. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка, відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Плата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності проводяться споживачем на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. Плата за перетікання реактивної електричної енергії, за передачу (транспортування) електричної енергії, яка постачається постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом, плата за надання споживачу додаткових послуг, плата у рахунок відшкодування завданих збитків, сума пені, сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних сплачуються на поточний рахунок постачальника електричної енергії, який зазначається у договорі.

Відповідно до п. 6 «Порядку розрахунків» (Додатку №2 до Договору) тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунок за використану електричну енергію за січень 2015р. на суму 186774,47 грн. (строк оплати до 27.01.2015р.) оплачено відповідачем 06.01.2015р. 12451,24 грн., 27.01.2015р. 6774,47 грн., 02.02.2015р. 3800,00 грн., решта частини боргу 176200,00 грн. оплачено згідно протокольного рішення 29.01.2015р. Рахунок за лютий 2015р. на суму 182511,98 грн. (строк оплати до 20.02.2015р.) оплачено 3800,00 грн. 02.02.2015р. Решта частини боргу за лютий 2015р., рахунок за березень 2015р. на суму 160184,98 грн. (строк оплати до 27.03.2015р.), за квітень 2015р. на суму 79580,23 грн. (строк оплати до 27.04.2015р.), за травень 2015р. на суму 2752,27 грн. (строк оплати до 27.05.2015р.) оплачено 02.04.2015р. згідно протокольних рішень на суму 430000,00 грн. оплачено згідно спільних протокольних рішень №20/629 від 17.02.2015р. та №20/1010 від 18.03.2015р.

У звязку з тим, що поставлена електрична енергія була оплачена споживачем всупереч строку, встановленому в Додатку №2 до Договору, позивач просить суд стягнути з ДКП «Стебниктеплокомуненерго» 13806,88 грн. пені, 722,01 грн. 3% річних та 33198,14 грн. інфляційних втрат.

Відповідач в свою чергу, не заперечує щодо прострочення оплати, однак в доповненні на відзив (вх. №52012/15 від 01.12.2015р.) зазначає, що відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за електроенергію, зокрема, у звязку з підписанням спільних протокольних рішень, а тому вина підприємства у простроченні платежів відсутня. При цьому, ДКП «Стебниктеплоенерго» не заперечує прострочення оплати за січень 2015р. на 5 днів на суму 3800,00 грн. (з 28.01.2015р. по 01.02.2015р.), що може бути підставою для нарахування 3% річних в розмірі 1,56 грн. та пені на суму 14,58 грн.

Разом з тим, позивач наголошує на тому, що спільні протокольні рішення не є правочинами, спрямованими на зміну умов Договору, в тому числі, в частині порядку і строків розрахунку за поставлену електроенергію. Згідно п. 1. Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №20, такими рішення врегульовано лише механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субвенцій населенню на оплату електроенергії, природного газу тощо. Оскільки ДКП «Стебниктеплокомуненерго» не являється стороною підписаного спільного протокольного рішення, таке жодним чином не може змінити умов укладеного між сторонами Договору. Крім цього, підписання протокольних рішень не може розглядатися правочином, яким сторони внесли зміни до Договору щодо строків оплати.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником (ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику»).

Положеннями ч.ч. 1,2 ст. 275 ГК України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику».

Приписами ч.ч. 6,7 ст. 276 ГК України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно п.п. 6.1., 6.11. Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р. «Про затвердження Правил користування електричною енергією» розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки на оплату в строки, визначені п. 6 «Порядку розрахунків» (Додатку №2 до Договору) відповідачем оплачені не були.

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем у встановлений в Договорі термін кошти за одержану електричну енергію сплачені не були, він вважається таким, що прострочив.

Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних, суд прийшов до висновку, що такі підлягають стягненню з відповідача повністю в заявленому розмірі 722,01 грн. та 22198,14 грн. відповідно.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідальність споживача за несвоєчасне внесення платежів за використану електроенергію передбачено пп. 4.2.1. п. 4.2. Договору.

Здійснивши перерахунок пені, суд прийшов до висновку, що така підлягає стягненню з відповідача повністю, в розмірі 13806,88 грн.

Разом з тим, колегією суддів відхиляються посилання відповідача на спільні протокольні рішення, які підставу для відмови в позові, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1, 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату електроенергії. Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою погашення боргу державою перед відповідачем по субсидіях, наданих ДКП «Стебниктеплокомуненерго» населенню на оплату електроенергії, між 17.02.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської ОДА, ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №20/629 на суму 11792000,00 грн. Крім цього, 18.03.2015р. між тими самими сторонами було також підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №20/1010 на суму 3398900,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті підписання спільних протокольних рішень (в тому числі і часткових оплат), відповідач здійснив розрахунок за поставлену за Договором електричну енергію в повному обсязі, однак як встановлено судом, з порушенням строків, визначених п. 6 Додатку №2 до Договору.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (положення ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Так, приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 651, ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В пункті 9 Договору сторони погодили, що усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Заперечуючи проти позову та посилаючись на спільні протокольні рішення, відповідач зазначає, що підписавши такі рішення позивач погодився щодо порядку проведення розрахунків за спожиту електроенергію. Більше того, укладення спільних протокольних рішень свідчить про те, що сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за поставлену електроенергію за Договором.

Однак, з вказаними твердженнями відповідача колегія суддів не погоджується, оскільки аналіз правової природи спільних протокольних рішень вказує на те, що такі рішення не є правочинами в розумінні положень ЦК України, спрямованими на зміну умов Договору. Спільні протокольні рішення не вносять жодних змін і доповнень до Договору у відповідності, як це передбачено п. 9 Договору. Зокрема, зі змісту спільних протокольних рішень не вбачається волевиявлення обох сторін щодо внесення змін до Договору щодо порядку здійснення взаєморозрахунків між сторонами, тим паче зміну строків оплати поставленої електричної енергії, оскільки відповідач не являється стороною спільного протокольного рішення. Крім цього, спільні протокольні рішення не містять жодних привязок з приводу того, що розрахунок за електроенергію здійснюватиметься споживачем (ДКП «Стебниктеплокомуненерго») після виділення субсидій чи субвенцій з державного бюджету та відповідно постачальник (ПАТ «Львівобленерго») не проводитиме нарахування 3% річних, інфляційних та пені, а надання чи ненадання субвенцій з державного бюджету не може бути умовою виконання або невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань за Договором.

Суд зазначає, що предметом спільних протокольних рішень є організація проведення взаєморозрахунків на підставі постанови Кабінету Міністрів України між державним бюджетом та постачальником електричної енергії з метою погашення заборгованості, яка виникла при виконання Договору, а тому спільні протокольні рішення стосуються процедури виконання раніше укладеного Договору, не змінюючи його умов і за своєю правовою природою є угодою про взаємне зарахування, метою якого є погашення боргу.

Зважаючи на те, що відповідач не являвся стороною спільних протокольних рішень, такі не впливають на його права, обовязки та відповідальність за Договором про постачання електричної енергії. Більше того, ні зі змісту постанови Кабінету Міністрів України №20, ні зі змісту спільних протокольних рішень не вбачається, що зобовязання з оплати поставленої електроенергії відповідачем замінено новим зобовязанням. В свою чергу, існування заборгованості з оплати газу є умовою укладення вказаних спільних протокольних рішень, а порядок його погашення їх предметом.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 526 ЦК України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, беручи до уваги той факт, що поставлена відповідачу електроенергія у строк, визначений Договором оплачена не була, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних та пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір відповідно до положень ст. 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-6, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (82172, Львівська обл., м. Стебник, вул. Мельник, 17; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3; ) 13806,88 грн. пені, 722,01 три відсотки річних, 33198,14 грн. інфляційних втрат та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2015 р.

Головуючий суддя Крупник Р.В.

Суддя Синчук М.М.

Суддя Юркевич М.В.