КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа№ 910/24241/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Котовський С.О.

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача-1: Марченко А.І. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача-2: Марченко А.І. - за належним чином оформленою довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року

у справі № 910/24241/15 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізний кулак"

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна компанія "СОНАР"

про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізний кулак" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна компанія "СОНАР" про визнання договору недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року у справі № 910/24241/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким визнати договір про відступлення права вимоги від 02.06.2015 року без номеру недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю., апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.12.2015 року.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що на думку скаржника, оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки не було з'ясовано обставини, які мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що в порушення п. 12.1 договору про надання послуг з охорони № ПЗ/Л-15254/НЮ від 27.02.2015 року, яким встановлено обмеження щодо використання та передачі договору третім особам та передбачено вимоги обов'язковості отримання згоди від позивача на відступлення права вимоги, було укладено договір про відступлення права вимоги від 02.06.2015 року, який не може вважатися дійсним.

Позивач до судового засідання, що відбулось 02.12.2015 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлен про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

27.02.2015 року між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Залізний кулак» (виконавець) було укладено Договір №ПЗ/Л-15254/НЮ, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання в період з 27.02.2015 року до 31.03.2015 року включно, забезпечити цілодобову охорону території, вагонів парку відстою Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський та цілодобову охорону об'єктів (вагонів) Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський, що надалі іменується «об'єкт», при цьому замовник своєчасно сплачує вартість послуг виконавця відповідно до умов цього договору (п. 1.1. договору).

Пунктом 10.1. договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє з 27.02.2015 року до 31.03.2015 включно.

Згідно п. 12.1. договору сторони погодили, що текст договору, будь-які матеріали, інформація та відомості, які стосуються договору, є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони договору, крім випадків, коли таке передавання пов'язане з одержанням офіційних дозволів, документів для виконання договору або сплати податків, інших обов'язкових платежів, а також у випадках, передбачених чинним законодавством, яке регулює зобов'язання сторін договору.

У подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Залізний кулак» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «СОНАР» (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги від 02.06.2015 року, за умовами п. 1.1. якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором про надання послуг з охорони №ПЗ/Л-15254/НЮ від 27.02.2015 року, укладеним між первісним кредитором та Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (боржник).

Відповідно п. 1.2. договору про відступлення права вимоги, новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», що є замовником за Договором про надання послуг з охорони №ПЗ/Л-15254/НЮ від 27.02.2015 року, належного виконання всіх своїх зобов'язань за основним договором.

За змістом п. 2.1. договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором в термін до 3-х робочих днів з моменту підписання даного договору.

Пунктом 4.1. договору про відступлення права вимоги вказано, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є визнання Договору про відступлення права вимоги від 02.06.2015 року недійсним з моменту його укладення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що оспорюваний правочин укладено відповідачами з порушеннями приписів Цивільного кодексу України, а також всупереч укладеному між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Залізний кулак» Договору № ПЗ/Л-15254/НЮ від 27.02.2015 року.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Під час розгляду даної справи колегією суддів не встановлено, а позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків щодо оспорюваного договору.

Обставини, на які посилається позивач, звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом про визнання договору недійсним, не свідчать про наявність підстав та умов для визнання укладеного між сторонами договору недійсним, оскільки є недоведеними та не узгоджуються з приписами чинного законодавства та матеріалами справи.

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно ст. 513 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин стосовно заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 516 Цивільного кодексу України Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З аналізу наведених норм слідує, що, відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов'язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, адже внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов'язанні, а не заміна сторони в договорі.

Враховуючи, що норма ст. 516 Цивільного кодексу України має диспозитивний характер, сторони договору можуть передбачити необхідність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні або ж взагалі обумовити заборону на відступлення права вимоги.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах №910/12929/13 від 03.07.2014 року та №922/846/13-г від 14.05.2014 року Вищого господарського суду України по справах.

Як вже зазначалось, право вимоги, яке було відступлене відповідачем-1 на користь відповідача-2 за оспорюваним правочином, виникло на підставі Договору № ПЗ/Л-15254/НЮ від 27.02.2015 року, укладеного між первісним кредитором та Державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця".

Однак, умовами укладеного між позивачем та відповідачем-1 правочину не встановлено заборони на заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги) без отримання попередньої згоди боржника в розумінні ст. 516 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, оскільки умовами п. 12.1. Договору № ПЗ/Л-15254/НЮ від 27.02.2015 року лише передбачено заборону на передання конфіденційної інформації третім особам, що ніяким чином не обмежує можливості передання кредитором права вимоги до боржника.

Заміна кредитора у зобов'язанні, що у даному випадку здійснена шляхом укладання договору про відступлення права вимоги, фактично передбачає перехід від однієї особи (первісного кредитора) до іншої особи (нового кредитора) безпосередньо наявних кредиторських вимог. У даному випадку під кредиторськими вимогами слід розуміти право вимагати виконання грошових зобов'язань до боржника, у тому числі, щодо внесення плати за відповідним правочином.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. У відповідності до статті 2 вказаного Кодексу господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств і організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивач, в даному випадку, звернувшись з позовом про визнання недійсним договору укладеного між відповідачами, не лише не довів обставин, на які він посилався, але й не обґрунтував належним чином, які саме права та законні інтереси порушує спірний правочин.

З огляду на викладене позовні вимоги Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" є необґрунтованими та такими, в яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року у справі № 910/24241/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року у справі № 910/24241/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року у справі № 910/24241/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 року у справі № 910/24241/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/24241/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

Є.Ю. Шаптала