КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 911/2113/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Селюк М.Я. - дов. № 17 від 01.06.15;

відповідача Паламарчук О.М. - дов. б/н від 10.11.2015.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги відповідача ТОВ "АГРОБОНУС СХІД", м. Ірпінь,

Київська обл.

на рішення Господарського суду Київської області

від 05.08.2015

у справі № 911/2113/15 (суддя Антонова В.М.)

за позовом ТОВ "Агроцентр "Раївський", м.Дніпропетровськ

до відповідача ТОВ "Агробонус Схід", м.Ірпінь, Київська обл.

про стягнення 505 671,67 грн заборгованості, з якої

303 775,00 грн. основного боргу, 157 900,00 грн.

штрафу, 42 528,50 грн. інфляційних втрат

та 1408,17 грн. 3 % річних

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "Агроцентр "Раївський" звернувся з позовом до відповідача ТОВ "Агробонус Схід" про стягнення 505 671,67 грн заборгованості, з якої: 303 775,00 грн основного боргу за поставлений згідно Договору № АЦ-100215-003 від 10.02.2015 товар, 157 900,00 грн штрафу, 42 528,50 грн інфляційних втрат та 1 408,17 грн 3 % річних.

16.06.2015 через канцелярію суду першої інстанції від ТОВ "Агроцентр "Раївський" в порядку ст. 22 ГПК України надійшла Заява про уточнення позовних вимог №12/06 від 12.06.2015 (вх. №14199/15 від 16.06.2015), згідно якої позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача 303 775,00 грн основного боргу, 157 900,00 грн. штрафу, 49 211,55 грн інфляційних втрат та 2 182,17 грн 3% річних. Вказану Заяву було прийнято місцевим господарським судом, подальший розгляд справи здійснювався з її врахуванням.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.08.2015 № 911/2113/15 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача ТОВ "Агробонус Схід" на користь позивача ТОВ "Агроцентр "Раївський" 303 775,00 грн. боргу за поставлений товар, 157 900,00 грн. штрафу, 49 211, 55 грн. інфляційних втрат, 2 182,17 грн. 3 % річних.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ТОВ "Агробонус Схід" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015 № 911/2113/15 скасувати в частині стягнення договірного штрафу у сумі 157 900,00 грн. та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Оскаржуючи частково судове рішення, відповідач вважає, що за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором, може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, при цьому стверджує про те, що п.п. 5.2., п. 5.3., п. 5.4. Договору №АЦ-100215-003 від 10.02.2015, на підставі яких стягнуто штраф є недійсними.

07.10.2015 через відділ документального забезпечення КАГС від позивача надійшов Відзив, за яким він просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Агробонус Схід" без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015 № 911/2113/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Ухвалою КАГС від 31.08.2015 № 911/2113/15 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Авдеєва П.В., Яковлєва М.Л.). та призначено судове засідання.

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 27.10.2015, у зв'язку з припиненням строку повноважень судді Авдеєва П.В. щодо здійснення правосуддя та перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, склад колегії суддів було змінено, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Хрипун О.О., Скрипка І.М..

За Ухвалою КАГС від 27.10.2015 № 911/2113/15 прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Хрипун О.О., Скрипка І.М..

За Розпорядженням секретаря судової палати КАГС від 08.12.2015, у зв'язку з виходом з лікарняного постійного члена колегії Яковлєва М.Л., склад колегії суддів було змінено, для розгляду даної справи сформовано колегією суддів у наступному складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Хрипун О.О., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 08.12.2015 № 911/2113/15 прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Хрипун О.О., Яковлєв М.Л..

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Агробонус Схід" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.02.2015 між ТОВ "Агроцентр "Раївський" (Продавець) та ТОВ "Агробонус Схід" (Покупець) було укладено Договір № АЦ-100215-003, згідно якого продавець зобов'язався в строк, вказаний в п. 3.2. Договору, передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур (товар), а покупець зобов'язався прийняти й оплатити товар на умовах Договору.

Згідно п. 1.2 Договору сума договору складає - 303 750,00 грн без ПДВ, ПДВ 20% - 60 750,00 грн. Всього сума Договору з ПДВ становить - 364 500,00 грн..

Відповідно до п. 3.1 Договору базис постачання - EXW - (умови Інкотермс 2010) - склад продавця, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с. Веселе, вул. Токова, 2а.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що продавець зобов'язується передати товар в термін до 17.02.2015. Продавець не зобов'язаний додатково інформувати покупця про наявність товару у встановлені строки. Покупець зобов'язується вчинити всі необхідні дії для отримання товару в строк до 17.02.2015.

Датою передачі товару за даним Договором вважається дата підписання Акту приймання-передачі товару та/або видаткових накладних на товар. (п. 3.3 Договору)

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору оплата за договором здійснюється покупцем на умовах відстрочення платежу в термін до 15.03.2015. Оплата здійснюється в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок продавця.

Згідно п. 8.1 Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до фактичного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання та 13.02.2015 передав відповідачу товар на загальну суму 364 500,00 грн, що підтверджується Видатковою накладною №АЦ-5 від 13.02.2015, Довіреністю №1 від 12.02.2015, Товарно-транспортною накладною №130215/8 від 13.02.2015, Податковою накладною від 13.02.2015.

Відповідач, в свою чергу, умови Договору виконав частково, сплативши на рахунок позивача загальну суму у розмірі 60 725,00 грн, що підтверджується Випискою по рахунку позивача, залишивши, при цьому, неоплаченою суму боргу у розмірі - 303 775,00 грн. (364 500,00 грн. - 60 725,00 грн.).

01.04.2015 позивачем на адресу відповідача було направлено Претензію № 31/03 від 31.03.2015, згідно якої просив відповідача сплатити суму боргу з урахуванням штрафних санкцій, передбачених Договором.

Відповідач, заперечуючи факт передачі товару, посилався на те, що Видаткова накладна №АЦ-5 від 13.02.2015, Товарно-транспортна накладна №130215/8 від 13.02.2015 не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зазначаючи, що видаткова накладна не являється первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, не підписана повіреним відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що позивач здійснив передачу товару відповідачеві. Крім того, відповідач стверджував, що в товарно-транспортній накладній не зазначається, що відповідач прийняв цей товар, як і те, що перевізник передав товар відповідачеві. Серед іншого, ТОВ "Агробонус Схід" зазначало і те, що водія ОСОБА_5 відповідач не уповноважував на прийняття товару.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги наведені зауваження відповідача, з огляду на наступне.

Факт укладання 10.02.2015 Договору №АЦ-5 між позивачем та відповідачем сторонами не заперечується.

Крім того, на виконання умов зазначеного Договору позивач виставив відповідачу Рахунок на оплату № АЦ-100215-003 від 10.02.2015 на суму 364 500,00 грн. У вказаному Рахунку міститься посилання на Договір №АЦ-100215-003 від 10.02.2015. (а/с 105)

17.03.2015 та 20.03.2015 відповідач частково сплатив на розрахунковий рахунок відповідача кошти з призначенням платежу: "оплата за кукурудзу згідно рах. № 100215-003 від 10.02.2015".

Вимог про повернення безпідставно набутих коштів відповідачем на адресу позивача направлено не було.

Таким чином, за цілком вірним висновком суду першої інстанції, здійснивши часткову оплату, відповідач своїми діями підтвердив наявність господарських відносин з позивачем та факт поставки товару.

Крім того, відповідно до п. 201.1 Податкового кодексу України та п. 2 Наказу від 14.11.2014 №1129 про внесення змін до Наказу Міністерства фінансів україни від 22.09.2014 № 957, головний бухгалтер позивача ОСОБА_7 13.02.2015 відобразила процедуру реалізації відповідачу товару на суму 364 500,00 грн. за першою подією (датою відвантаження) в Реєстрі податкових накладних, що підтверджується Податковою накладною № 34/2 від 13.02.2015.

Названа Податкова накладна була прийнята в реєстрі виданих електронних накладних і головним бухгалтером відповідача, таким чином відповідач підтвердив факт отримання від позивача товару на суму - 364 500,00 грн. згідно Договору № АЦ-100215-003, що підтверджується Витягом з реєстру виданих електронних податкових накладних, зокрема в графі "статус" визначено "Затверджено контрагентом".

Предметом позову, з урахуванням Заяви про збільшення позовних вимог, є вимоги про стягнення заборгованості у сумі - 303 775,00 грн основного боргу, 157 900,00 грн. штрафу, 49 211,55 грн. інфляційних втрат та 2 182,17 грн. 3% річних.

Судом першої інстанції відзначено, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (абзац перший п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013).

Місцевий господарський суд, враховуючи вищевикладене та те, що розмір встановленого боргу відповідає фактичним обставинам справи та не спростовано відповідачем, дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 303 775,00 грн. основного боргу за поставлений згідно Договору № АЦ-100215-003 від 10.02.2015 товар є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Окрім основного боргу, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором №АЦ-100215-003 від 10.02.2015, позивач просив стягнути з відповідача 157 960,00 грн. штрафу на підставі п.п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору.

Згідно п. 5.2 Договору при простроченні оплати за п.4.1 Договору покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 10% від суми прострочення.

Відповідно до 5.3 Договору при простроченні оплати за п.4.1 Договору більше 7-ми календарних днів, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 15% від суми прострочення.

Пунктом 5.4 Договору визначено, що при простроченні оплати за п. 4.1 Договору більше 14-ти календарних днів, покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 25% від суми прострочення.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначені в п.п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору № АЦ-100215-003 від 10.02.2015 10%, 15% та 25% від простроченої суми за своєю правовою природою є штрафом.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно кваліфікуючими ознаками штрафу є: а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов'язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов'язання неналежним способом тощо); б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф, як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Місцевий господарський суд, враховуючи положення вищезазначених норм, а також те, що відповідач порушив строки оплати за поставлений товар, визначені умовами Договору, дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 157 960,00 грн. штрафу у загальному розмірі - 157 960,00 грн., за розрахунком: 36 450,00 грн. (10 % х 364 500,00 грн.), 45 566,25 грн. (15% х 303 775,00 грн.) та 75 943,75 грн. (25% х 303 775,00 грн.), є такою, що підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування штрафу викладена у Постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011 та Постанові Вищого господарського суду України від 19.12.2012 № 5019/1287/12.

Серед іншого, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання за Договором № АЦ-100215-003 від 10.02.2015, позивачем, з урахуванням Заяви про збільшення позовних вимог, за період з 16.03.2015 по 12.06.2015 нараховано 49 211,55 грн. інфляційних втрат та 2 182,17 грн. 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, враховуючи положення вищезазначених норм, перевіривши заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, дійшов висновку, що їх розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому похідні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю у сумі 49 211,55 грн. інфляційних втрат та 2 182,17 грн. 3 % річних за період з 16.03.2015 по 12.06.2015.

За вищенаведених обставин, за оцінкою колегії суддів, позовні вимоги про стягнення з відповідача 513 068,72 грн. з урахуванням Заяви про збільшення позовних вимог, з яких: 303 775,00 грн. основного боргу за поставлений згідно Договору № АЦ-100215-003 від 10.02.2015 товар, 157 900,00 грн. штрафу 49 211,55 грн. інфляційних втрат та 2 182,17 грн. 3 % річних є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідач ТОВ "Агробонус Схід" у апеляційній скарзі, оскаржуючи частково Рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015 № 911/2113/15, просить його скасувати в частині стягнення договірного штрафу на підставі п.п. 5.2., п. 5.3., п. 5.4. Договору №АЦ-100215-003 від 10.02.2015 у сумі 157 900,00 грн. та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідач вважає, що за порушення виконання грошового зобов'язання за договором, у даному випадку, може бути стягнуто лише пеню, сума якої не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, при цьому стверджує про те, що п.п. 5.2., п. 5.3., п. 5.4. Договору №АЦ-100215-003 від 10.02.2015, на підставі яких стягнуто штраф є недійсними.

Під час першого судового засідання від 27.10.2015 відповідачем ТОВ "АГРОБОНУС СХІД" було надано Клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Господарським судом Дніпропетровської області пов'язаної справи №904/8892/15 за позовом ТОВ "АГРОБОНУС СХІД" до ТОВ "Агроцентр "Раївський" про визнання недійсними п.п. 5.2., п. 5.3., п. 5.4. Договору №АЦ-100215-003 від 10.02.2015.

Під час останнього судового засідання від 08.12.2015 представником ТОВ "АГРОБОНУС СХІД" повторно було заявлено Клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Дніпропетровським апеляційним господарським судом пов'язаної справи № 904/8892/15. При цьому, скаржник посилається на те, що за Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 № 904/8892/15 порушено апеляційне провадження за скаргою ТОВ "АГРОБОНУС СХІД".

В свою чергу, представник позивача заперечував проти названого клопотання відповідача про зупинення розгляду даної справи, наголошував на його безпідставності, наполягав на продовженні розгляду даної справи.

Колегією суддів було з'ясовано, що за Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2015 № 904/8892/15 у задоволенні позову ТОВ "АГРОБОНУС СХІД" до ТОВ "Агроцентр "Раївський" про визнання недійсними п.п. 5.2., п. 5.3., п. 5.4. Договору №АЦ-100215-003 від 10.02.2015 відмовлено, як заявленому необгрунтовано.

За результатом розгляду названого Клопотання скаржника про зупинення розгляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку відмовити в його задоволенні, як заявленого безпідставно.

Позивач, заперечуючи доводи апеляційного оскарження відповідача, у своєму Відзиві, посилаючись на Постанову Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, наголошує на тому, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Штраф може застосовуватись сторонами в разі порушення як грошового, так і не грошового зобов'язання. В укладеному між сторонами Договорі №АЦ-100215-003 від 10.02.2015 визначено лише застосування штрафу в разі порушення грошового зобов'язання, що є цілком законно. В свою чергу, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням положень ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту з урахуванням вимог розумності та справедливості.

З огляду на зауваження та пояснення обох сторін, за оцінкою колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи скаржника, що за прострочення оплати по даному договору може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки НБУ, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до ст. 549 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до п.4 ст. 231 Господарського кодексу України штраф, як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 ГК України).

Крім того, як роз'яснено у пп. 2.1 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, при тому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф, як лише форми її сплати.

Таким чином, зважаючи на викладене, стягнення з покупця договірного штрафу за несвоєчасну оплату отриманого товару, встановлене п. 5.2, 5.3, 5.4 Договору, яке сторони добровільно узгодили у Договорі №АЦ-100215-003 від 10.02.2015, не суперечить вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ТОВ "Агробонус Схід" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Агробонус Схід" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 05.08.2015 № 911/2113/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 № 911/2113/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 № 911/2113/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 911/2113/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді О.О. Хрипун

М.Л. Яковлєв