КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа№ 910/11673/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Куксова В.В.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: Харіна Т.Г. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Кохановський В.С. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року

у справі № 910/11673/15 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"

про визнання недійсним окремих положень договору,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс", звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" про визнання недійсним окремих положень договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/11673/15 (суддя Домнічева І.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" про визнання недійсним окремих положень договору задовольнити в повному обсязі, про що прийняти постанову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, а саме ст. 241 Цивільного кодексу України, не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_5 - директор ГОВ «Вердикт Фінанс», не мав достатніх повноважень на укладення Договору та додаткових угод до нього в частині сплати комісій тим самим прийшовши до хибних висновків про відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували відсутність чи обмеження у директора повноважень на підписання спірного договору. Висновки суду першої інстанції щодо того, що обставини та матеріали справи свідчать про схвалення спірного правочпну не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2015 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Сітайло Л.Г., Пономаренко Є.Ю., апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 23.09.2015 року.

У зв'язку з перебуванням суддів Сітайло Л.Г., Пономаренко Є.Ю. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського, у судовому засіданні, що відбулось 23.09.2015 року, оголошено перерву до 21.10.2015 року.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського, у судовому засіданні, що відбулось 21.10.2015 року, оголошено перерву до 10.11.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського, у судовому засіданні, що відбулось 10.11.2015 року, оголошено перерву до 26.11.2015 року.

У зв'язку з припиненням у судді Самсіна Р.І. повноважень, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 року розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" відкладено на 03.12.2015 року.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського, у судовому засіданні, що відбулось 03.12.2015 року, оголошено перерву до 10.12.2015 року.

У зв'язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. на лікарняному, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 року, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А.; судді Куксов В.В., Скрипка І.М.

Позивач, згідно з поданим до апеляційного суду 26.11.2015 року клопотанням просить апеляційний суд витребувати оригінал протоколу загальних зборів №06-04/12 та відкласти розгляд справи для надання вказаного протоколу.

Відповідач, згідно з поданою до апеляційного суду 02.12.2015 року заявою надає та просить долучити до матеріалів справи виписки по особистим рахункам позивача за договором про надання кредитної лінії №1205-16 від 10.05.2012 року.

Відповідач, згідно з поданою до апеляційного суду 02.12.2015 року заявою надає та просить долучити до матеріалів справи виписки по особовим рахункам ТОВ «Вердикт Фінанс», засвідчену копію платіжного доручення № 3 від 11.05.2012, засвідчену копію платіжного доручення № 2427 від 25.07.2013, засвідчену копію меморіального ордера № 3240397 від 04.10.2013, засвідчену копію платіжного доручення № 2526 від 27.01.2014, засвідчену копію платіжного доручення № 12 від 05.06.2014, засвідчену копію платіжного доручення № 26 від 05.11.2014, засвідчену копію платіжного доручення № 5368 від 05.11.2014.

Відповідач до судового засідання, що відбулось 20.01.2013 року, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності відповідача є можливим.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

10.05.2012 року між сторонами у справі було укладено договір про надання кредитної лінії № 1205-16, відповідно до умов якого Відповідач надає Позивачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит).

На момент укладення Договору сторони погодили, що кредит надається у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії для поповнення оборотних коштів Позивача з лімітом заборгованості у розмірі 21500000,00 грн. з терміном користування цим кредитом до 10.09.2012 року та процентною ставкою - 10 процентів річних (п.п. 1.2.-1.4., 1.6. Договору).

Окрім процентів за користування Кредитом Позивач сплачує Відповідачу комісію. Розмір комісії згідно п. 1.5. Договору та Додатку 2 до Договору склав 191350,00 грн. (0,89 % від ліміту кредитування).

Як передбачено п. 1.7. Договору, надання коштів за Договором здійснюється після надходження письмових заяв Позивача відповідно до графік) зменшення ліміту кредитування, який наведено в Додатку 1 до Договору, протягом трьох банківських днів шляхом перерахування Відповідачем коштів за реквізитами Позивача, вказаними в його письмовій заяві.

Одночасно з підписанням Договору, 10.05.2012 року сторонами було укладено додаткову угоду Б/Н, відповідно до умов якої Договір було доповнено положенням, що передбачає сплату Позивачем додаткової разової комісії за зарахування коштів у розмірі 4,325 % від суми надходження на рахунок у сумі більше 20 млн. грн.

Пізніше сторонами укладалися додаткові угоди до Договору:

-№1 від 10.09.2012 року, якою встановлено термін користування кредитом до 21 січня 2013 року, встановлено нову проценту ставку за користування кредитом (27 % річних, а у разі порушення Позивачем п.п. 6.2.3, 6.2.5, 6.2.9 Договору - 37 % річних), змінено графік кредитування;

-№2 від 30 січня 2013 року, якою встановлено термін користування кредитом до 19.04.2013 року, встановлено нову проценту ставку за користування кредитом (30 % річних, а у разі порушення Позивачем п.п. 6.2.3, 6.2.5, 6.2.9, 6.2.10 Договору - 40 % річних), змінено графік зменшення ліміту кредитування;

-№3 від 22 квітня 2013 року, якою встановлено термін користування кредитом до 19 червня 2013 року, змінено графік зменшення ліміту кредитування;

-№4 від 19 червня 2013 року, якою встановлено термін користування кредитом до 19 липня 2013 року, змінено графік зменшення ліміту кредитування;

-№5 від 19 липня 2013 року, якою встановлено термін користування кредитом до 01 жовтня 2013 року, змінено графік зменшення ліміту кредитування, визначено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 27 % річних, зобов'язано Позивача сплатити комісію за продовження строку дії Договору у розмірі 35 000,00 грн.;

-№6 від 01 жовтня 2013 року, якою встановлено термін користування кредитом до 01 лютого 2014 року, змінено графік зменшення ліміту кредитування, зобов'язано Позивача сплатити комісію за продовження строку дії Договору у розмірі 40 000,00 грн.;

-№7 від 27 січня 2014 року, якою встановлено ліміт заборгованості відкритої відновлювальної кредитної лінії у розмірі 11 179 712,75 грн., встановлено термін користування кредитом до 20 грудня 2014 року, змінено графік зменшення ліміту кредитування, зобов'язано Позивача сплапгги комісію за продовження строку дії Договору у розмірі 65 000,00 грн.;

-№8 від 05 червня 2014 року, якою встановлено ліміт заборгованості відкритої відновлювальної кредитної лінії у розмірі 4 500 000,00 грн., визначено термін користування кредитом до 20 серпня 2015 року, зобов'язано Позивача сплатити додаткову комісію у розмірі 30 000,00 грн. за продовження строку дії Договору та змінено графік зменшення ліміту кредитування;

-№9 від 27 жовтня 2014 року, якою встановлено ліміт заборгованості відкритої відновлювальної кредитної лінії у розмірі 3 345 687,70 грн., визначено термін користування кредитом до 05 грудня 2015 року, зобов'язано Позивача сплатити додаткову комісію у розмірі 22 тис. грн. за продовження строку дії Договору та змінено графік зменшення ліміту кредитування;

Позивач вважає, що окремі положення Договору та додаткових угод до нього, в частині сплати комісійних платежів, підлягають визнанню недійсними з наступних підстав.

В оспорюваному Договорі та додаткових угодах до нього вказано, що від імені Позивача, на підставі Статуту, діє директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - ОСОБА_5.

Повноваження та обов'язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» визначено розділом 11 Статуту. Зокрема, як передбачено п.п. 11.1.-11.3. розділу 11 Статуту, управління господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», а також виконання рішень Зборів Учасників здійснюється Директором, який є виконавчим органом товариства; директор призначається рішенням Загальних Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на строк до одного року з правом продовження повноважень на повнії сірок; директор підзвітний Загальним Зборам Учасників Товариства та організовує виконання їх рішень; директор не вправі приймати рішення, що відносяться до виключної компетенції Загальних Зборів Учасників. Підпунктом 11.5.7. пункту 11.5. розділу 11 Статуту передбачено, що директор може вчиняти правочини з урахуванням п.п. 10.4.11-10.4.14 Статуту.

У той же час, відповідно до п.п. 10.4.14 п., 10.4. розділу 10 Статуту до виключної компетенції Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» належить вчинення будь-яких інших юридичних дій директором товариства в межах основної діяльності (не передбаченої п.п. 10.4.11, 10.4.12, 10.4.13 Статуту) на суму, що дорівнює чи перевищує 100 000,00 доларів США чи еквівалент цієї суми в будь-якій іншій валюті, розрахованій за офіційним курсом обміну Національного банку України на дату укладення такого договору чи вчинення іншої юридичної дії.

На дату укладення оспорюваного Договору 100 000,00 доларів США складало 798 890,00 грн. (курс НБУ: 7.988900 грн./долар США).

Сума Договору перевищує 798 890,00 грн., а тому укладення Договору належить до виключної компетенції загальних зборів Учасників товариства.

25.04.2012 року загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» було прийнято рішення отримати у ПАТ «Енергобанк» кредит в національній валюті України в сумі, що не перевищує еквівалент 2700000,00 доларів США, на строк та під відсоткову ставку на розсуд директора ТОВ «Вердикт Фінанс», що було оформлено протоколом загальних зборів № 06-04/12.

Як зазначає позивач, директор ТОВ «Вердикт Фінанс», укладаючи від імені Позивача спірний Договір з Відповідачем, вийшов за межі повноважень, наданих протоколом загальних зборів.

Так, окрім сплати відсотків за користування кредитом, Договором та додатковими угодами до нього, які є його невід'ємними частинами, передбачено сплату комісійних платежів (п. 1.5. Договору, п. 3 додаткової угоди №5 до Договору, п. 3 додаткової угоди №6 до Договору, п. 4 додаткової угоди №7 до Договору, п. 4 додаткової угоди №8 до Договору, п. 3 додаткової угоди №9 до Договору) на загальну суму 1 278 350,00 грн.

Таким чином, на думку позивача, оскільки протоколом загальних зборів не передбачено надання повноважень директору на взяття зобов'язання по сплаті комісійних платежів у сумі 1 278 350,00 грн., ОСОБА_5 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення Договору та додаткових угод до нього, які передбачають сплату Позивачем комісійних платежів, а отже, на думку позивача є всі підстави для визнання недійсними умов Договору та додаткових угод до нього, якими передбачено сплату комісійних платежів.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували відсутність чи обмеження у директора повноважень на підписання спірного договору. Інших підстав, що свідчать про недійсність кредитного договору, позивач суду не надав. Вищенаведені обставини та матеріали справи свідчать про схвалення спірного правочину.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками, викладеними у рішенні місцевого господарського суду, та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. «Про судове рішення», відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Із тексту рішення Господарського суду м. Києва не вбачаються підстави та докази, виходячи з яких суд першої інстанції прийшов до висновку про схвалення спірного правочину, що є порушенням приписів ст. ст. 4, 42 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зіст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Якщо правочин вчинено з перевищенням повноважень лише частково, він може бути визнаний судом дійсним у частині з урахуванням норми ст. 217 ЦК про те. що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла на знати про такі обмеження.

Абзацом другим ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу України передбачено, що рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: 1) визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; 2) внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; 3) створення та відкликання виконавчого органу товариства; 4) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; 5) затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; 6) вирішення питання про придбання товариством частки учасника; 7) виключення учасника із товариства; 8) прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу. Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.п. 10.4.14 п. 10.4. розділу 10 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», до виключної компетенції Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» належить вчинення будь-яких інших юридичних дій директором товариства в межах основної діяльності (не передбаченої п.п. 10.4.11, 10.4.12, 10.4.13 Статуту) на суму, що дорівнює чи перевищує 100 000,00 доларів США чи еквівалент цієї суми в будь-якій іншій валюті, розрахованій за офіційним курсом обміну Національного банку України на дату укладення такого договору чи вчинення іншої юридичної дії.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.04.2012 року загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» було прийнято рішення отримати у ПАТ «Енергобанк» кредит в національній валюті України в сумі, що не перевищує еквівалент 2700000,00 доларів США, на строк та під відсоткову ставку на розсуд директора ТОВ «Вердикт Фінанс», що було оформлено протоколом загальних зборів № 06-04/12.

Із приписів вказаного протоколу не вбачається надання директору повноваження на здійснення на користь ПАТ «Енергобанк» від імені товариства будь-яких комісійних платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, здійснення оплат за оскаржуваним договором відбувалося шляхом списання банком грошових коштів з рахунків позичальника. Даний факт підтверджується п. 5.2.4 договору про надання кредитноїлінії, яким встановлено, що банк має право здійснити договірне списання коштів з усіх рахунків позичальника в національній та іноземній валюті, відкритих в ПАТ «Енергобанк» для погашення заборгованості за нарахованими процентами, комісіями, основній сумі кредиту при настанні термінів виконання позичальником зобовязань в розмірах, визначених цим договором, а також штрафних санкцій, передбачених цим договором.

Крім того, відповідачем було надано виписки по руху грошових коштів з 10.05.2012 року по 10.11.2015 року по рахунку №37397911 в ПАТ «Енергобанк», з яких вбачається, що банком було здійснено списання грошових коштів позивача з рахунку №37397911.

Діяльність представника має здійснюватись у межах повноважень. У зв'язку з чим, ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Перевищення повноважень - це добровільне збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівками особи, яку представляють, або нормами права. При перевищенні повноважень представник зі своєї ініціативи розширює межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ з особою, яку представляють.

Виходячи з положень ст. 241 Цивільного кодексу України, можливі два варіанта поведінки особи, яку представляють, при представництві з перевищенням повноважень:- схвалення правочину; - відмова від його схвалення.

За своєю юридичною природою схвалення є одностороннім правочином. У схваленні виражається воля особи, яку представляють, наділити юридичною силою конкретну угоду, укладену для неї з перевищенням повноважень. Схвалення дій представника можливе в різних формах, однак повинно бути повним та безумовним. У зв'язку з цим, незалежно від обраного способу схвалення (шляхом подання заяви, мовчазної згоди, вчинення конклюдентних дій), ці дії повинні бути очевидними і напряму свідчити про прийняття правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійсненнягосподарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо цс неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми)' лату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ: зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, діями, які напряму свідчать про схвалення Загальними зборами дій представника щодо сплати комісійних платежів є складення та надання до банку первинних бухгалтерських документів для здійснення господарської операції, а саме: платіжні доручення, які мають усі необхідні реквізити, передбачені ч.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис.

Наявні в матеріалах справи роздруківки виписок по рахунках та інших платіжних документів не містить даних, що дають можливість ідентифікувати осіб, які їх складали та приймали рішення про здійснення господарських операцій, не містять іх особистих підписів.

Таким чинов, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи у розумінні ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які б свідчили про вчинення позивачем господарської операції, спрямованої на сплату комісійних платежів.

Також, судова колегія зазначає про хибність висновків про схвалення правочину через обґрунтування його діями особи, яка не мала повноважень на укладання правочину. У спірних правовідносинах будь-які дії неповноважної особи на виконання договору не можуть бути визнанні за його наступне схвалення самою особою.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 року передбачено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України зобов'язу< орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України); - про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Судом встановлено, що банк був обізнаний із наявним обмеженням повноважень ОСОБА_5, але, незважаючи на це, вчинив з ним оскаржуваний правочин в частині сплати комісійних платежів.

Також, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріали справи свідчать про схвалення спірного правочину. В матеріалах справи відсутні докази зокрема, первинні бухгалтерські документи, які б свідчили про прийняття правочину в частині сплати комісійних платежів та здійснення позивачем дій, спрямованих на сплату комісійних платежів.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи свідчать про перевищення директором ОСОБА_5 своїх повноважень при укладенні оспорюваного договору в частині взяття на ТОВ «Вердикт Фінанс» обов'язку щодо сплату комісійних платежів та обізнаність ПАТ «Енергобанк» із наявними обмеженнями повноважень ОСОБА_5, що є підставою для визнання недійсними положень оскаржуваного договору та додаткових угод до нього, які є його невід'ємними частинами, якими передбачено сплату комісійних платежів (п. 1.5. Договору, п. 3 додаткової угоди №5 до Договору, п. З додаткової угоди №6 до Договору, п. 4 додаткової угоди №7 до Договору, п. 4 додаткової угоди №8 до Договору, п. 3 додаткової угоди №9 до Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

У зв'язку із доведеністю факту недійсності положень оскаржуваного договору та додаткових утод до нього, які є його невід'ємними частинами, якими передбачено сплату комісійних платежів, відповідач має повернути позивачу кошти, отримані на сплату комісійних платежів за Договором про надання кредитної лінії №1205-16 від 10.05.2012р.на загальну суму або, за наявності заборгованості позивача перед відповідачем, банк має зменшити суму боргу позивача шляхом зарахування коштів, в рахунок погашення основної заборгованості позивача у період фактичного їх надходження до банку, у черговості, встановленій умовами договору за винятком черги, що стосується сплати комісійних платежів.

При цьому, у зв'язку із тим, що позивачем не заявлялися вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочинів, відповідно до Постанови пленуму вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року, якщо спір з приводу таких наслідків між сторонами відсутній, у господарського суду немає правових підстав зобов'язувати їх вчиняти дії, прямо передбачені законом, зокрема частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України, частиною другою статті 208 Господарського кодексу України.

З огляду на таке, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи (п. 3).

З огляду на викладені вище обставини, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/11673/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" підлягає задоволенню в позовному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/11673/15 - задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2015 року у справі № 910/11673/15 - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" - задовольнити.

Визнати недійсним з моменту вчинення пункт 1.5. договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ).

Визнати недійсним з моменту вчинення додаток № 2 до договору про падання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки. буд.15/15, ).

Визнати недійсним з моменту вчинення пункт 3 додаткової угоди № 5 від 19 липня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська. буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ).

Визнати недійсним з моменту вчинення пункт 3 додаткової угоди № 6 від 01 жовтня 2013 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ).

Визнати недійсним з моменту вчинення пункт 4 додаткової угоди № 7 від 27 січня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ).

Визнати недійсним з моменту вчинення пункт 4 додаткової угоди № 8 від 05 червня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ).

Визнати недійсним з моменту вчинення пункт 3 додаткової угоди № 9 від 27 жовтня 2014 року до договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10 травня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (Адреса: 04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ) витрати зі сплати судового збору за подання позивної заяви в сумі 8526 (вісім тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 56, ) на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 15/15, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4263 (чотири тисячі двісті шістдесят три) грн. 00 коп.

Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді В.В. Куксов

І.М. Скрипка