РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа № 903/971/15

Рівненський апеляційний господарський су у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Василишин А.Р. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчик М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 21.10.15 р. у справі № 903/971/15 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача 4 державної пожежно-рятувальної частини управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області

про розірвання договору

за участю представників:

позивача - ФОП ОСОБА_1, Косцьов`ята В.К., представник за довіреністю від 22.09.2015р.;

відповідача - не з'явився;

Судом розяснено представникам права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Волинської області з позовом про розірвання договору оренди нежитлового приміщенням від 27.12.2001р., який укладений між самостійною державною пожежною частиною 4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та стягнення вартості поліпшення орендованого майна.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 16.09.2015р. позовну вимогу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в частині стягнення вартості поліпшення орендованого майна - залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, у зв'язку із з несплатою судового збору у встановленому порядку та розмірі. Ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили.

Рішенням господарського суду Волинської області від 21.10.15р. в задоволенні позову про розірвання договору оренди нежитлового приміщенням від 27.12.2001р. відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності правових підстав для розірвання договору, встановлених ст. 652 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позов та розірвати договір оренди нежитлового приміщенням від 27.12.2001р.

Скаржник зазначає, що не працює і не використовує орендоване приміщення за призначенням, не сплачує орендну плату орендодавцю, відповідно до умов договору. Закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України. На час розгляду справи у суді першої інстанції були наявні одночасно всі чотири умови, передбачені вищевказаною нормою, тому суд міг та зобовязаний був розірвати договір. Зокрема, при укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, позивач, укладаючи договір оренди приміщення в 2001 році, не міг передбачити своє захворювання, того, що хвороба буде прогресувати, вона стане інвалідом, а також те, що буде позбавлена можливості фактично фізично працювати, займатися підприємницькою діяльністю і відпаде потреба користуватися орендованим приміщенням. Подальше існування умов договору оренди при таких обставинах призводить до порушення співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки скаржник вимушений сплачувати щомісячно орендну плату та нести інші експлуатаційні витрати за орендоване приміщення (опалення, вартість спожитої електроенергії), яке фактично не використовує, а відповідач, враховуючи настання даних обставин та неспроможність орендаря сплачувати орендну плату, позбавлений доходу на який розраховував при укладенні договору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; своїм правом, передбаченим статтею 96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

ФОП ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні 08.12.2015р. доводи апеляційної скарги підтримали, вважають рішення незаконним та необґрунтованим, тому просять апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представником позивача заявлено клопотання про огляд та долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААА №246535, якою встановлено ФОП ОСОБА_1 третю групу інвалідності строком до 01.12.2017р.; довідку від 12.10.2015р. №3433/03-06-17-01/1587, яка видана Ковельською об'єднаною державною податковою інспекцією ФОП ОСОБА_1 про те, що вона перебуває на загальній системі оподаткування, сума доходу від підприємницької діяльності за ІІІ квартал 2015р., згідно декларації про майновий стан і доходи становить 0.00 грн.; індивідуальну програму реабілітації інваліда №2003 ОСОБА_1

Згідно частини 1 статті 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Колегія суддів розглянувши клопотання представників сторін дійшла висновку, що для повного та об'єктивного вирішення спору, встановлення всіх обставин справи клопотання підлягають задоволенню, докази підлягають долученню до матеріалів справи.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права, заслухавши позивача та її представника, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Як встановлено апеляційним судом, 27.12.2001р. між самостійною державною пожежною частиною - 4 м. Ковеля (орендодавець) та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (орендарями) було укладено договір оренди (нежитлового приміщення) (а.с.11-13).

Згідно п.1.1 договору орендодавець передає, а орендарі приймають в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 23,8 кв.м., розміщене м. Ковель, вул. Міцкевича №23а перший поверх, де розміщена Інспекція СДПЧ-4, назване приміщення передається орендарям з метою використання під магазин для продажу товарів.

Відповідно до п. 2.1 договору орендодавець передає назване приміщення, що знаходиться по вул. Міцкевича, 23а, яке потребує капітального ремонту, реконструкції, влаштування окремого входу в нього та благоустрою прилеглої до нього території.

Орендна плата наступає після підписання сторонами по договору акту приймання-передачі, який являється невідємною частиною договору (додаток №1) (п. 2.4. договору).

Орендарі зобов'язуються: використовувати взятий в оренду об'єкт за призначенням у відповідності з цим договором, на вимогу орендарів можлива зміна умов договору в частині використання приміщення на інші цілі (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 6.5. договору у випадку довгострокового розірвання договору з будь-яких підстав орендодавець виплачує орендарю вартість капітального ремонту приміщення, який проведений згідно п. 2.2. названого договору згідно прикладених документів на матеріали і акту виконаних робіт. Такий обов`язок покладається на нового власника орендованого приміщення, тобто його правонаступників.

Згідно п. 8.1 договору даний договір укладений на період з 27.12.2001р. по 27.12.2031р.,

Договір оренди вважається укладеним, а приміщення переданим в оренду з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі (п. 8.2. договору).

Згідно п. 8.3 договору одностороння відмова сторонами від оренди в період дії договору не допускається.

Згідно п. 8.4 договору, останній припиняється внаслідок:

закінчення строку на який було укладено договір, якщо сторони не продовжили дію договору;

загибелі обєкта оренди;

достроково за взаємною згодою сторін припинення дії договору;

у випадку викупу орендарями приміщення.

Договір оренди в судовому порядку може бути розірвано лише у випадку несплати орендної плати підряд протягом 4-х місяців (п. 8.5 договору).

Згідно акту приймання-передачі нежитлового приміщення в оренду (додаток №1 до договору) орендодавець передав орендарям приміщення площею 21 кв.м., що знаходиться за адресою м. Ковель, вул. Міцкевича, 23а (а.с.15).

30.12.2002р. між самостійною державною пожежною частиною - 4 м. Ковеля та ОСОБА_1 погоджено внесення змін та доповнення до договору оренди нежитлового приміщення від 27.12.2001р.(а.с.17). Зокрема, в даних змінах і доповненнях сторони погодили преамбулу договору викласти в наступній редакції: самостійна державна пожежна частина - 4 м. Ковеля в подальшому орендодавець, в особі ОСОБА_3 з однієї сторони і орендар ОСОБА_1, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 24.06.1996р. Ковельським МРВ УМВС, яка має свідоцтво про державну реєстрацію СПД з другої сторони уклали цей договір про наступне. Також погодили в пунктах 1.1.; 2.2.; 2.3.; 2.5.; 2.6.; 2.7.; 2.8.; 3.2.; 3.4.; 3.6.; 3.7.; 4.1.; 4.2.; 5.1.; 5.3.; 5.4.; 6.2.; 6.3.;6.5.; 6.6.; 8.4.; 8.7. слово орендарі замінити на слово орендар, та погодили, що дані зміни є невідємною частиною договору та мають однакову юридичну силу з моменту підписання сторонами.

24.07.2002р. рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради №361 вирішено затвердити акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію приміщення продовольчого магазину загальною площею 23.8 м.кв., що знаходиться по вул. Міцкевича, 23а (а.с.53).

Позивач направляв на адресу відповідача заяву, в якій просив достроково розірвати договір оренди від 27.12.2001р. у звязку з важкою хворобою, неможливістю далі працювати та проханням повернути позивачу (орендарю) вартість капітального ремонту 12500 грн., вартість огорожі та її заміну 2400грн., вартість проектно-вишукувальних робіт на переобладнання приміщення під магазин, згідно договору №610 від 03.09.2001р. 833 грн., всього 15733 грн.(а.с.68). Також в даній заяві позивач нараховує інфляцію за період з 27.12.2001р. по 30.04.2015р., тому сума затрачених позивачем коштів становить 85193,65грн.

Листом №598 від 13.07.2015р. відповідач повідомив позивача про те, що договір діє, орендар належним чином сплачує орендну плату, використовує приміщення за цільовим призначенням, тому вважає недоцільним розірвання даного договору. Заява позивача залишена відповідачем без задоволення (а.с.69).

Предметом позову у справі є дострокове розірвання договору оренди (нежитлового приміщення) на підставі ст. 652 ЦК України.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений статтею 188 Господарського кодексу України, де, зокрема, зазначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

При цьому істотна зміна обставин повинна ускладнити виконання зобов'язань настільки, що це призведе до неможливості його виконання у зв'язку з такими обставинами. Під зміною обставин розуміються ускладнення, що пов'язані з дійсними перешкодами виконання такого зобов'язання.

Позивач вважає істотною зміною обставин, що є підставою для розірвання договору стан її здоров`я; не використання орендованого приміщення за призначенням, оскільки вона позбавлена можливості фізично працювати; не здійснення підприємницької діяльності та відсутність доходів від її здійснення, а також неможливість належним чином сплачувати орендну плату.

На підтвердження вказаних обставин позивачем долучено до матеріалів справи докази, а саме: виписку із медичної картки стаціонарного хворого - ОСОБА_1 №11288/1453; довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААА №246535 від 02.12.2015р., якою встановлено ФОП ОСОБА_1 третю групу інвалідності строком до 01.12.2017р.; довідку від 12.10.2015р. №3433/03-06-17-01/1587, яка видана Ковельською об`єднаною державною податковою інспекцією ФОП ОСОБА_1 про те, що вона перебуває на загальній системі оподаткування сума доходу від підприємницької діяльності за ІІІ квартал 2015р., згідно декларації про майновий стан і доходи, становить 0.00 грн.; індивідуальну програму реабілітації інваліда №2003 ОСОБА_1

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав та свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права, у зв'язку з чим суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі.

Приписами ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судова колегія бере до уваги, що зміна договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком зміни договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок не передбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежить від волі сторін.

У разі зміни обставин, якими сторони керувалися при укладені договору, законодавець надає перевагу можливості сторін самостійно вирішити питання про зміну змісту договору у зв'язку із істотною зміною обставин (приведення його змісту у відповідність до нових обставин, які сторони не передбачали) або про його розірвання, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті обставин.

Судом враховується те, що укладаючи договір оренди позивач розраховував на те, що буде використовувати нежитлове приміщення під магазин для продажу товарів (п. 1.1. договору). Однак, як встановлено судом, позивач не використовує вказане приміщення, у зв`язку із хворобою, не здійснює підприємницьку діяльність, що робить неможливим сплачувати орендну плату та нести інші витрати на його утримання.

Згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Ключовими моментами даного визначення є діяльність, що здійснюється. В даному випадку позивач доводить суду про свою фізичну неспроможність здійснювати дану діяльність, підтверджуючи це належними доказами.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подальше існування договору оренди при таких обставинах призводить до порушення співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки позивач вимушений сплачувати щомісячно орендну плату та нести інші експлуатаційні витрати за орендоване приміщення (опалення, вартість спожитої електроенергії), яке фактично не використовує, в момент укладення договору позивач не міг передбачити настання хвороби при якій важка фізична праця протипоказана (акт огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.12.2014р. та від 02.12.2015р.), тому апеляційний суд приходить до висновку, що настання даної обставини може вважатись істотною зміною обставин при якій наявні чотири умови, в розумінні ст. 652 Цивільного кодексу України, і з настанням якої виникли підстави для розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу приписів статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що позов підставний та обґрунтований, тому його слід задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Судовий збір за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 21.10.15р. у справі № 903/971/15 задоволити.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 21.10.15р. у справі № 903/971/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 27.12.2001р., який укладений між самостійною державною пожежною частиною 4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

3. Стягнути з відповідача 4 державної пожежно-рятувальної частини управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1218 грн. за розгляд позовної заяви та 1339,80 грн. за розгляд апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати судові накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

6. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.