РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа № 903/996/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 04.11.2015 року у справі № 903/996/15 (суддя Сур'як О.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку

третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 акціонерне товариство "Альба Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сальве"

про стягнення 2684134,03 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

третьої особи позивача - не з'явився,

В судовому засіданні від 08.12.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

02.09.2015 року ПАТ "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з ТзОВ Сальве - 2684134,03 грн., з них: 1651390,29 грн. основної заборгованості; 51 252,37 грн. нарахованої пені по кожній неоплаченій накладній за період з 28.03.2014 року по 23.12.2014 року; 58 364,20 грн. - 3% річних за період з 24.06.2014 року по 27.08.2015 року; 923 127,17 грн. інфляційних нарахувань за період з 24.06.2014 року по 31.07.2015 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 04.11.2015 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу, якою зобов'язати господарський суд Волинської області поновити провадження по справі. Скаржник обґрунтував звернення із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції прийняттям ухвали суду від 04.11.2015 року з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання представники сторін не з'явились, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення судових документів.

Від відповідача на адресу суду надійшло письмове заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Крім того, від відповідача на адресу суду також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника останнього в судове засідання.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Крім того, правова позиція відповідача викладена у надісланих на адресу апеляційного суду письмових запереченнях.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 5 ст. 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість ухвали місцевого господарського суду у повному обсязі і в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду скасуванню. При цьому суд виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Волинської області від 03.09.2015 року порушено провадження по справі № 903/996/15 за позовом ПАТ "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку до ТзОВ "Сальве" про стягнення 2684134,03 грн., з яких: 1651390, 29 грн. основної заборгованості; 51252,37 грн. нарахованої пені по кожній неоплаченій накладній за період з 28.03.2014 року по 23.12.2014 року; 58 364,20 грн. - 3% річних за період з 24.06.2014 року по 27.08.2015 року; 923127,17 грн. інфляційних нарахувань за період з 24.06.2014 року по 31.07.2015 року, розгляд справи призначено на 28.09.2015 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 04.11.2015 року відповідний позов залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, господарський суд Волинської області виходив із часткового виконання позивачем вимог суду, викладених в ухвалах останнього від 28.09.2015 року, 20.10.2015 року, зокрема, того, що позивачем не надано розгорнутого розрахунку основної заборгованості з посиланням на поставки та проплати; належним чином завірені копії всіх видаткових накладних та платіжних доручень, що підтверджують суму заборгованості, зазначену в акті звірки та договорі відступлення права вимоги; не обґрунтовано нарахування пені за вказаний у позовній заяві період та не надано розгорнутий розрахунок по пені по кожній накладній з врахуванням часткових проплат відповідачем в порядку черговості погашення заборгованості, із зазначенням початку виникнення заборгованості та періоду нарахування пені; обґрунтований розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, що позбавляє суд можливості, у відповідності до ст. 43 ГПК України, повно, всебічно і об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, а відповідно - здійснити оцінку доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та вирішити спір по суті.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такого позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (ст. 81 ГПК України) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності, таких умов: позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Як вбачається з матеріалів справи та з апеляційної скарги, позивач надав до суду першої інстанції всі наявні у нього докази, які, на його думку, підтверджують його вимоги.

Місцевий господарський суд мав право і був зобов'язаний надати оцінку цим доказам і при їх недостатності, розглянувши справу по суті, відмовити у задоволенні позову за його недоведеністю, а не залишати позов без розгляду, адже при умові, що подані позивачем документи не можуть бути сприйнятті судом в якості належних та достатніх доказів для задоволення позову, суд відмовляє в його задоволенні, обґрунтовуючи це недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен довести факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доводити факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч.1 ст. 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Позивач, який користується принципом диспозитивності, тобто правом не надавати докази, має нести ризик відмови в позові при недоведеності позовних вимог; але одночасно, за умови фізичної відсутності ряду доказів у позивача, він не може бути позбавлений можливості вирішення спору в судовому порядку взагалі, бо це суперечило б ст. 124 Конституції України.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята без врахування всіх обставин справи та без дотримання норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Згідно ч. 7 статті 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідно до підпункту 4.8 пункту 4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК України.

Розподіл витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги має бути вирішений судом першої інстанції за результатами прийняття кінцевого процесуального рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 04.11.2015 року скасувати.

3. Справу № 903/996/15 передати на розгляд до господарського суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.