ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" грудня 2015 р.Справа № 924/1772/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО, м. Волочиськ

до товариства з обмеженою відповідальністю „Лан, с. Гайове, Барський район, Вінницька область

до виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці, с. Шпичинці, Хмельницький район

про солідарне стягнення 5962,11 грн. пені, 15838,02 грн. штрафу, 4300,12 грн. 36% річних, 3872,09 грн. курсової різниці

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявилися

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів 20352,08 грн. основного боргу, 5962,11 грн. пені, 15838,02 грн. штрафу, 4300,12 грн. 36% річних, 8317,30 грн. курсової різниці.

Під час розгляду справи позивачем зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу та курсової різниці. Згідно поданої заяви просить солідарно стягнути з відповідачів 5962,11 грн. пені, 15838,02 грн. штрафу, 4300,12 грн. 36% річних, 3872,09 грн. курсової різниці. Заява про зменшення розміру позовних вимог була розглянута та прийнята в судовому засіданні 30.11.2015р., що відображено в ухвалі від 30.11.2015р.

В обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем - ТОВ „Лан умов договору поставки №52-05/15ВН від 04.05.2015р. щодо строків оплати поставленого товару. Нарахування пені, штрафу, 36% річних та курсової різниці обумовлює наявністю відповідних умов договору щодо їх застосування.

Солідарне стягнення коштів з відповідачів обумовлено наявністю у товариства з обмеженою відповдальністю „Лан поручителя виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці, який 01.06.2015р. уклав договір поруки №52-05/15ВН з позивачем та зобовязався солідарно відповідати за зобовязаннями ТОВ „Лан за договором поставки №52-05/15ВН від 04.05.2015р.

Відповідачі представників у судове засідання не направили, письмового відзиву на позов не подали. Повідомляючи відповідачів про розгляд справи в суді, їм направлено ухвалу про порушення провадження у справі та ухвали про відкладення розгляду справи за адресою, яка згідно витягу з ЄДР є їх реєстраційною адресою. Повідомлення ж за вищевказаною адресою, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму ВГС України від 26 грудня 2011 року №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, є належним повідомленням про розгляд справи в суді.

За таких обставин, суд, в порядку ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

04.05.2015р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (постачальник) та ТОВ „Лан (покупець) укладено договір поставки №52-05/15ВН, згідно умов якого в строки, визначені договором, постачальник зобовязується передати у власність покупця засоби захисту рослин, інокулянт, регулятори росту рослин та/або мікродобрива, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість (п. 1.1).

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару загальна, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невідємними частинами договору (п. 1.2 договору).

Порядок розрахунків сторонами обумовлено у розділі 2 договору, зокрема, згідно п.п. 2.2 договору, покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватись сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

29.05.2015р. сторонами підписано додаток №1 до договору, яким погоджено назву товару, кількість, ціну, загальну вартість товару, терміни поставки та календарний графік платежів, а саме: згідно додатку №1 від 26.05.2014р. позивач зобовязався поставити товар вартістю 63352,08 грн.; строк оплати 31676,04 грн. до 01.08.2015р., строк оплати 31676,04 грн. до 01.09.2015р.

Позивач поставив відповідачу товар вартістю 63352,08 грн., про що свідчать видаткова накладна №1299 від 29.05.2015р. та довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей №12 від 20.05.2015р., видана ОСОБА_1

Відповідач розрахувався за поставлений товар в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками за 16.10.2015р. на суму 13000,00 грн., за 20.10.2015р. на суму 30000,00 грн., за 19.11.2015р. на суму 25000,00 грн.

У пп. 7.2.1 договору сторони обумовили відповідальність покупця за затримку з оплатою постачальнику поставленого товару у вигляді штрафу в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Крім того, згідно пп. 7.2.3 договору, за порушення грошового зобовязання покупець зобовязується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань по оплаті поставленого товару позивачем нараховано штраф (25%) в сумі 15838,02 грн., пеню в розмірі 5962,11 грн. (за період з 01.08.2015р. по 04.11.2015р.) та 36% річних в сумі 4300,12 грн. (за період з 01.08.2015р. по 04.11.2015р.).

Згідно пп. 2.3.1, 2.3.2 договору, сторони встановлюють, що протягом строку дії договору грошові зобовязання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сторони встановлюють, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (спеціфікаціях), на курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „Райффайзен банк Аваль на дату формування видаткової накладної. Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „Райффайзен банк Аваль на дату формування видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання специфікації, в цьому випадку вартість товару визначається за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідної специфікації.

Згідно пп. 2.3.3 договору, сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній у додатках до договору (специфікаціях) на курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „Райффайзен банк Аваль на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини). Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого публічним акціонерним товариством „Райффайзен банк Аваль на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини) менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у видатковій накладній на товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування видаткової накладної.

У додатку до договору №1 від 29.05.2015р. сторони встановили грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті та курс продажу іноземної валюти, встановлений ПАТ „Райффайзен банк Аваль на дату його формування, який також відображено у видатковій накладній, а саме: грошовий еквівалент ціни товару становить 45,60 доларів США, курс продажу іноземної валюти станом на 29.05.2015р. 21,05 грн./долар США.

Згідно довідки Волочиського відділення АТ „Райффайзен банк Аваль №Р7-В4/54/314 від 23.11.2015р., станом на 16.10.2015р. (день сплати відповідачем частини вартості товару згідно додатку №1) курс продажу долара становив 23,50 грн.; станом на 20.10.2015р. (день сплати відповідачем частини вартості товару згідно додатку №1) курс продажу долара становив 23,50 грн.; станом на 04.11.2015р. (день подання позову) для сплати неоплаченої частини товару курс продажу долара становив 24,30 грн.

Позивачем відповідачу, на підставі пп. 2.3.3 договору, нараховано курсову різницю, яку він просить стягнути в сумі 3872,09 грн.

Для забезпечення належного виконання товариством з обмеженою відповдальністю „Лан взятих на себе зобовязань за договором поставки, 01.06.2015р. товариством з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (кредитор) укладено з виробничим сільськогосподарським кооперативом „Шпичинці (поручитель) договір поруки №52-05/15ВН.

За умовами зазначеного договору (п. 1.1) поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобовязань товариства з обмеженою відповідальністю „Лан, що виникли з договору поставки №52-05/15ВН від 04.05.2015р., який був укладений між кредитором та боржником.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору поруки, порукою забезпечуються наступні зобовязання боржника: здійснити оплату за поставлені засоби захисту рослин та/або мікродобрива тощо в обсязі та на умовах договору поставки №52-05/15ВН від 04.05.2015р.; відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених договором поставки №52-05/15ВН від 04.05.2015р. Строк виконання зобовязань за договором поставки №52-05/15ВН від 04.05.2015р. до належного виконання договору поставки №52-05/15ВН від 04.05.2015р.

Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобовязання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязань за основним договором в обсязі грошових стягнень відповідно до розділу 2 та розділу 7 основного договору.

У разі порушення зобовязання боржником, кредитор має право, на власний вибір, направити поручителю письмову вимогу виконати зобовязання (або певну його частину) або предявити до поручителя позов (пп. 4.1.2 договору поруки).

Дослідивши надані докази, оцінивши їх в сукупності, судом прийнято до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки, і кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідач - ТОВ „Лан прийняв від позивача товар і зобовязаний був оплатити його вартість у встановлені в додатку до договору строки. Наявні в матеріалах справи документи свідчать про те, що відповідач ТОВ „Лан розрахувався за отриманий товар лише частково та з порушенням строків, визначених у додатку до договору.

Отже, відповідач - ТОВ „Лан є боржником, що прострочив виконання грошового зобовязання, і у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлені ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

У договорі сторони передбачили відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати поставленого товару у вигляді сплати штрафу (25%) та пені у граничному розмірі, встановленому Законом України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Пеню та штраф позивачем нараховано відповідно до пп. 7.2.1 договору, з дотриманням положень чинного законодавства. Також відмічається, що перерахована судом сума пені перевищує суму, яка заявлена позивачем до стягнення та з огляду на те, що у суду відсутнє право виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі, який заявлено позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір відсотків, який сторони передбачили у договорі, становить 36% річних. Здійснивши перерахунок 36% річних, суд погоджується з даними розрахунками.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Як свідчить наявний в матеріалах справи договір поставки, сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої ціни у визначених ними випадках та визначено спосіб перегляду ціни відповідно до формули, за якою вираховується зміна ціни (пп. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3 договору). Договір підписано та скріплено відбитками печаток сторін, відповідач ТОВ „Лан погодився із змістом зазначеного договору, отже підтвердив свою згоду з його умовами. Докази визнання вказаного договору недійсним в матеріалах справи відсутні.

Отже, спосіб визначення сторонами належної до сплати суми з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, який буде встановлений публічним акціонерним товариством „Райффайзен банк Аваль на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), встановлено умовами договору та не суперечить чинному законодавству.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 29.04.2015р. по справі №910/14136/14.

Як вбачається з умов договору, вартість товару у накладних визначалася за наступною формулою: грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, помножений на курс продажу іноземної валюти, встановлений ПАТ „Райффайзен банк Аваль на дату формування накладної. У свою чергу, у разі більшого курсу, ніж зазначений у додатку, станом на день оплати, вартість товару змінюється та вираховується за наступною формулою: грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору, помножений на курс продажу іноземної валюти, встановлений ПАТ „Райффайзен банк Аваль на день фактичної оплати.

Тобто, згідно умов договору, при зміні курсу іноземної валюти у більшу сторону в день оплати береться курс продажу іноземної валюти на день фактичної оплати.

Матеріали справи містять довідку АТ „Райффайзен банк Аваль станом на дні оплат відповідачем товару. Як вбачається з даної довідки, курс продажу іноземної валюти, встановлений ПАТ „Райффайзен банк Аваль на дні фактичної оплати відповідачем частини товару був більшим, ніж курс, визначений у додатку та накладній. Отже, позивач має право перерахувати вартість товару, а різницю стягнути з відповідача.

Суд, здійснивши перерахунок курсової різниці вартості товару, вважає заявлену суму курсової різниці обгрунтованою та правомірною.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як встановлено судом, відповідач - ТОВ „Лан розрахувався за поставлений товар з порушенням строків оплати, що й стало підставою для нарахування пені, штрафу та 36% річних. Крім того, позивачем, на підставі умов договору, перераховано вартість товару та заявлено до стягнення курсову різницю.

Виконання зобовязання за договором поставки було забезпечено договором поруки, за умовами якого поручителем ТОВ „Лан виступив виробничий сільськогосподарський кооператив „Шпичинці, обсяг відповідальності якого передбачено умовами пункту 2.1 договору поруки. До того ж, у договорі встановлено право позивача на власний вибір, направити поручителю письмову вимогу виконати зобовязання або предявити до поручителя позов.

Враховуючи встановлений факт неналежного виконання відповідачем ТОВ „Лан своїх зобовязань за договором поставки та нарахування у звязку з цим штрафних санкцій, а також можливість стягнення курсової різниці, сплата яких забезпечувалась договором поруки, вимога про солідарне стягнення з відповідачів коштів є обгрунтованою.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними у справі доказами та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО, м. Волочиськ до товариства з обмеженою відповідальністю „Лан, с. Гайове, Барський район, Вінницька область, до виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці, с. Шпичинці, Хмельницький район про солідарне стягнення 5962,11 грн. пені, 15838,02 грн. штрафу, 4300,12 грн. 36% річних, 3872,09 грн. курсової різниці задовольнити.

Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю „Лан (Вінницька область, Барський район, с. Гайове; код 30804480) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (м. Волочиськ, вул. Котовського, 7; код 37993500) 5962,11 грн. (пять тисяч девятсот шістдесят дві гривні 11 коп.) пені, 15838,02 грн. (пятнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім гривень 02 коп.) штрафу, 4300,12 грн. (чотири тисячі триста гривень 12 коп.) 36% річних, 3872,09 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 09 коп.) курсової різниці (солідарний боржник - виробничий сільськогосподарський кооператив „Шпичинці (Хмельницький район, с. Шпичинці; код 03788721).

Видати наказ.

Стягнути солідарно з виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці (Хмельницький район, с. Шпичинці; код 03788721) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (м. Волочиськ, вул. Котовського, 7; код 37993500) 5962,11 грн. (пять тисяч девятсот шістдесят дві гривні 11 коп.) пені, 15838,02 грн. (пятнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім гривень 02 коп.) штрафу, 4300,12 грн. (чотири тисячі триста гривень 12 коп.) 36% річних, 3872,09 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 09 коп.) курсової різниці (солідарний боржник товариство з обмеженою відповідальністю „Лан (Вінницька область, Барський район, с. Гайове; код 30804480).

Видати наказ.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Лан (Вінницька область, Барський район, с. Гайове; код 30804480) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (м. Волочиськ, вул. Котовського, 7; код 37993500) 609,00 (шістсот девять гривень 00 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці (Хмельницький район, с. Шпичинці; код 03788721) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (м. Волочиськ, вул. Котовського, 7; код 37993500) 609,00 (шістсот девять гривень 00 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника: 1 - до справи, 2 - позивачу (м. Волочиськ, вул. Котовського, 7); 3, 4 - відповідачам: товариству з обмеженою відповідальністю „Лан (Вінницька область, Барський район, с. Гайове); виробничому сільськогосподарському кооперативу „Шпичинці (Хмельницький район, с. Шпичинці).