КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Справа№ 910/26440/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача:не з'явилися;

Від відповідача-1: не з'явилися;

Від відповідача-2: не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Київспецпарксервіс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2015

у справі № 910/26440/15 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Київспецпарксервіс"

до 1)Комунального підприємства „Київтранспарксервіс", 2)Товариства з обмеженою відповідальністю „Маркетснаб"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Київспецпарксервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до 1)Комунального підприємства „Київтранспарксервіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Маркетснаб" про зобов'язання вчинити дії.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення КП „Київтранспарксервіс", ТОВ „Маркетснаб" дій, спрямованих на перешкоджання ТОВ „Київспецпарксервіс" в експлуатації, на підставі Договору № 1.1-03.15 від 29.04.2015, тридцяти п'яти фіксованих місць для денного платного паркування, а також чотирьох спеціальних місць для безкоштовного паркування інвалідів, розташованих на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, пл. Московська (Центральний автовокзал);

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчинити певні дії.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач Товариства з обмеженою відповідальністю „Київспецпарксервіс" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву апелянта про вжиття заходів забезпечення позову, у вигляді заборони відповідачам у справі вчиняти певні дії, а саме: відповідачу-1 КП „Київтранспарксервіс" та відповідачу-2 ТОВ „Маркетснаб" до вирішення спору в господарському суді чинити перешкоди ТОВ „Київспецпарксервіс" в експлуатації, на підставі Договору № 1.1-03.15 від 29.04.2015, тридцяти п'яти фіксованих місць для денного платного паркування, а також чотирьох спеціальних місць для безкоштовного паркування інвалідів, розташованих на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, пл. Московська (Центральний автовокзал).

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального і матеріального права та без повного зясування обставин які мають значиння для справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Київспецпарксервіс" у справі №910/26440/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 у справі № 910/26440/15 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Київспецпарксервіс" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.12.2015.

Представники позивача, відповідача - 1 та відповідача-2 в судове засідання 10.12.2015 не з'явились, причини неявки суду невідомі.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 у справі № 910/26440/15 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно з ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Частиною 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві та забороною відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмета спору.

В пункті 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011р. зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні положення містяться у Інформаційному листі Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики забезпечення позову" від 12.12.2006 №01-8/2776.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як зазначалося вище, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів оскарження, позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.2015 між позивачем та відповідачем 1 укладено Договір №1.1-03.15, за умовами якого відповідач надав позивачу в експлуатацію 35 фіксованих місць для денного паркування, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного пакування інвалідів. На виконання умов вказаного договору позивачем облаштовано паркувальні місця та здійснюється їх експлуатація.

В той же час, у заяві про забезпечення позову позивачем не наведено жодних доводів на обґрунтування, щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, як вбачається з характеру обраних позивачем заходів забезпечення позову, вжиття таких заходів, по суті, являтиме собою поновлення порушених, на думку позивача, прав, до вирішення судом першої інстанції спору по суті.

Позивачем не надано до суду доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду першої інстанції у разі задоволення позову при цьому невживши заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 у справі № 910/26440/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, прийнята з дотриманням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга, з викладених у ній підстав, задоволенню не підлягає.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять їх протилежність, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Київспецпарксервіс" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2015 року у справі № 910/26440/14 залишити без змін

Матеріали оскарження справи № 910/26440/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська