ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2015р. Справа№ 914/3889/15

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Смілаенергопромтранс, м. Сміла, Черкаська область

до відповідача-1: ОСОБА_1 підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю Ременерго, м. Львів

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Ременергоінжиніринг, м. Львів

про: визнання недійсним договору поруки

Суддя Ділай У.І.

За участю представників:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_2 адвокат, ОСОБА_3 - адвокат

Від третьої особи: не зявився

Права і обовязки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено. Технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Смілаенергопромтранс до відповідача-1: ОСОБА_1 підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю Ременерго до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Ременергоінжиніринг про визнання недійсним договору поруки від 15.08.2015р.

Ухвалою суду від 13.11.2015р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 26.11.2015р.

19.11.2015р. від представника позивача через канцелярію суду поступило клопотання про видачу копії ухвали суду про порушення провадження у справі №914/3889/15, яке судом задоволено та видано представнику копію даної ухвали суду.

26.11.2015р. від представника позивача через канцелярію суду поступило клопотання (вх.№51241/15) про долучення до матеріалів справи №914/3889/15 копії Договору про відступлення права вимоги від 15.08.2015р. №012-1.

26.11.2015р. від представника позивача через канцелярію суду поступили Пояснення (вх.№51243/15), щодо відсутності у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору аналогічного цій справі, а також про те що відсутнє будь-яке рішення з даного спору.

Окрім того, 26.11.2015р. від представника позивача через канцелярію суду поступило клопотання (вх.№51244/15) про витребування доказів у Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області.

26.11.2015р. від представника позивача через канцелярію суду поступило клопотання про зобовязання відповідача-2 надати до матеріалів справи №914/3889/15 копію свідоцтва про народження директора підприємства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача просив суд подані клопотання задоволити.

Відповідачі-1,2 явки повноважних представників в судове засідання не забезпечили, вимог ухвали суду від 13.11.2015р. не виконали.

Ухвалою суду від 26.11.2015р. розгляд справи відкладено на 11.12.2015р., задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та у Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області інформацію про наявність чи відсутність будь-яких справ по стягненню коштів з ОСОБА_1 підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Ременерго та чи вживалися заходи по арешту рахунків та майна даного підприємства.

09.12.2015р. до суду надійшов лист №30863 від 07.12.2015р. (вх. №53570/15) Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якому зазначено, що згідно ЄДРПВП станом на 07.12.2015р. у відділу відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Ременерго (м. Львів, вул. Хімічна, 4. Код ).

Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2015р. не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представники відповідача в судовому засіданні 11.12.2015р. проти задоволення позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні та усно зазначили, що спірний договір поруки є дійсним, укладеним з метою реального настання наслідків в обсягах зазначених в ньому та таким, що не зачіпає інтереси позивача.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

15.08.2015р. між ІВП у формі ТзОВ Ременерго та ТзОВ Ременергоінжиніринг був укладений Договір поруки № б/н, відповідно до п. 1.1 якого, у порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання ТзОВ Смілаенергопромтранс своїх зобовязань, що випливають з договору підряду №03/11-М від 14.04.2011р. на монтаж турбіни П-6-35/10, генератора Т-6-2 та допоміжного обладнання на смілянській ТЕЦ, укладений між ТзОВ Ременерго та ТзОВ Смілаенергопромтранс.

У п.1.2. спірного договору зазначено, що ТзОВ Ременергоінжиніринг набуло прав та обов'язків кредитора за договором підряду № 03/11-М від 14.04.2011р. в частині 691 049,80 грн. у відповідності до умов договору про відступлення права вимоги № 012-1 від 15.08.2015р.

Основним зобов'язанням, забезпечення якого відбувається у відповідності до цього договору поруки, є обов'язок Боржника сплатити Кредитору грошові кошти у розмірі 691 049,80 грн., що складається із 650 772.80 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму основного зобов'язання за період з 25 лютого 2014р. по 15 серпня 2015 року та 40 277,00 грн. 3% річних нарахованих на суму основного зобов'язання за період з 25 лютого 2014р. по 15 серпня 2015р. (п. 1.3 договору).

Позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою, оскільки вважає договір поруки незаконним, укладеним з порушенням норм цивільного законодавства України та таким, що має бути визнаний судом недійсним з наступних підстав.

ТзОВ Смілаенергопромтранс вважає, що вказаний договір був укладений сторонами без мети реального настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із п. 2.2 договору поруки, обсяг відповідальності поручителя за цим договором обмежується розміром однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на момент звернення кредитора із вимогою до поручителя.

На думку позивача, ІВП у формі ТзОВ Ременерго жодним чином не відшкодує суму коштів, яку нібито повинне сплатити ТзОВ Смілаенергопромтранс, про що сторонам було достеменно відомо.

За твердженням позивача, єдиною метою укладення даного договору поруки є зміна підсудності розгляду справи про стягнення з ТзОВ Смілаенергопромтранс коштів за договором про відступлення права вимоги №012-1 від 15.08.2015р., що підтверджується ухвалою господарського суду Львівської області від 23.10.2015р. у справі № 914/3648/15, відповідно до якої було порушене провадження по справі за позовом ТзОВ Ременергоінжиніринг до ТзОВ Смілаенергопромтранс про стягнення коштів. У випадку відсутності даного договору, даний спір мав би за територіальною підсудністю розглядатися господарським судом Черкаської області.

Як ствердив позивач, про фіктивність даного договору свідчить також те, хто є засновниками та директорами ТзОВ Ременерго та ТзОВ Ременергоінжиніринг. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців засновником та підписантом ІВП у формі ТзОВ Ременерго є ОСОБА_5, засновниками ж та підписантами ТзОВ Ременергоінжиніринг є ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити в задоволенні позову, вважаючи, що укладений спірний договір жодним чином не порушує і не впливає на права та законні інтереси позивача.

При прийнятті рішення суд виходить і наступного:

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодекс) України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, Інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих па запобігання правопорушенням.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64. 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року дав офіційне тлумачення такого змісту.

«частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод;

відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене:

частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі».

Окрім того, Конституційний Суд України в мотивувальній частині цього рішення зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить, загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив визнати недійсним договір поруки від 15.08.2015р. № б/н, укладений між ОСОБА_1 підприємством у формі ТзОВ Ременерго та ТзОВ Ременергоінжиніринг.

Згідно ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач-1 та відповідач-2 уклали договір поруки від 15.08.2015р. № б/н,, у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

У відповідності до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Виходячи із формулювання ст. 553 ЦК України, договір поруки - двосторонній правочин, для укладення якого достатнім є волевиявлення кредитора і поручителя. Чинним законодавством України також не встановлений обов'язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором.

Порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 р. у справі N 6-51цс11.

В даному випадку, як було встановлено судом, виходячи із змісту позовної заяви та її прохальної частини, позивач вважає, що відповідач-1 та відповідач-2 порушили його інтереси, хоча належних доказів про порушення саме прав та інтересів ТзОВ Смілаенергопромтранс до позовної заяви не долучено та суду не надано.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як зазначено в Листі Верховного суду України від 01.02.2015р. (Аналіз застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов'язання), за ч. 2 ст. 548 ЦК недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Потрібно зауважити, що норми ЦК, якими врегульовано відносини поруки, мають диспозитивний характер, надаючи можливість сторонам врегулювати на свій розсуд переважну частину умов договору, зокрема, щодо обсягу зобов'язання поручителя (забезпечення боргу частково або в повному обсязі), характеру зобов'язання поручителя (солідарно з боржником або субсидіарно) тощо.

В ході судового розгляду, позивач не заперечив проти наявності заборгованості перед ОСОБА_1 підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю Ременерго.

Домовленість відповідача-1 та відповідача-2 про передачу права вимоги до позивача грошових коштів у розмірі 691 049,80 грн., а також домовленість про забезпечення виконання зобовязання у вигляді поруки є правомірними, відтак є відсутнім порушення субєктивного права позивача, що підлягає судовому захисту у даному спорі.

Водночас, посилання позивача на фіктивність спірного договору також не доведено належними засобами доказування. Зокрема:

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 р. у справі N 6-197цс14).

Оскільки, між позивачем та ОСОБА_1 підприємством в формі Товариства з обмеженою відповідальністю Ременерго виникли взаємні права і обовязки на підставі договору підряду №03/11-М від 14.04.2011р., що не заперечено стронами цього договору, відтак, укладаючи договір про відступлення права вимоги №012-1 від 15.08.2015р., відповідач-1 передав відповідачу-2 право вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, що при досліджених судом обставинах є за своєю правовою природою реальним юридичним наслідком, що в подальшому забезпечено виконанням у вигляді укладення спірного договору поруки.

За вказаних обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову у звязку із не доведенням позивачем порушення його субєктивного права зі сторони відповідача-1 та відповідача-2.

Відповідно до ч.2 сі.4-3 та ст.33 ПІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (сі.43 ПІК України).

Судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 16 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 28, 33. 34. 44. 48, 49. 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.12.2015р.

Суддя Ділай У.І.