ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2015 р. Справа № 911/4526/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2»

про стягнення 135 307, 83 грн Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № б/н від 29.10.2015);

від відповідача не зявилися.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-2» (далі відповідач) про стягнення 135 307, 83 грн заборгованості, з яких: 106 063,39 грн боргу за поставлений згідно договору поставки № 1442 від 02.03.2010 товар та 29 244,44 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з оплати отриманого згідно договору поставки № 1442 від 02.03.2010 товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.10.2015 порушено провадження у справі № 911/4526/15, розгляд справи призначено на 30.10.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.10.2015 на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу продовжено строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 11.12.2015.

07.12.2015 до канцелярії господарського суду Київської області повернулася копія ухвали господарського суду Київської області від 30.10.2015, яка була направлена судом на юридичну адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-2» (07300, АДРЕСА_1). Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органом поштового звязку з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до абзацу третього пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення троку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 11.12.2015 представник позивача повністю підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 11.12.2015 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

02.03.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРАЙ» (Покупець) укладено договір поставки № 1442, згідно якого постачальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених договором, поставляти і передавати у власність покупця товар, а покупець зобовязався прийняти товар у власність і оплатити його на умовах договору.

Згідно п. 1.2 договору асортимент, загальна кількість та ціна товару, що підлягає поставці на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця,визначається у специфікаціях, які є невідємною частиною договору.

Відповідно до п. 6.4 даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2010 року.

Пунктом 1.1 додатку № 4 до договору поставки № 1442 від 02.03.2010 сторони погодили, що покупець оплачує реалізовані товари за період один календарний тиждень у магазинах покупця протягом 7 календарних днів з дня закінчення календарного тижня за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені накладні (у формі відповідно до інструкцій покупця) на адресу покупця, яка вказана в замовленні, протягом не більше, ніж 7 днів з дня поставки. Якщо постачальник не надасть накладні вчасно, покупець має право затримати розрахунок на відповідний час затримки надання документів.

Згідно п. 1.4 додатку № 4 до договору поставки № 1442 від 02.03.2010 оплата послуг по організації збуту товару постачальника через новий магазин покупця в розмірі 3 500 грн(з ПДВ). Вказана вартість послуг сплачується постачальником протягом 30 (тридцяти) днів з дати офіційного відкриття магазина покупця, про що покупець повідомить постачальника.

30.08.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Край-2» було укладено додаткову угоду, в якій сторони дійшли згоди про заміну сторони покупця з ТОВ «Край» на ТОВ «Край-2» у зобовязанні по договору з 30.08.2010.

Суд встановив, що на виконання п. 1.1. договору поставки № 1442 від 02.03.2010 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 514 133,79 грн, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 84-111), підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору.

Відповідач повернув позивачу товар на суму 29 623 грн та частково сплатив позивачу 350 250,20 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Крім того, як слідує з матеріалів справи між сторонами проведено залік зустрічних однорідних вимог на суму 28 197,20 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи, решту боргу у розмірі 106 063,39 (514 133,79 грн 29 623 грн 350 250,20 грн 28 197,20 грн) за отриманий від позивача товар не сплатив, що підтверджується довідкою (а.с. 61), внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору поставки № 1442 від 02.03.2010 товар на момент прийняття судового рішення у справі склав 106 063,39 грн, що підтверджується довідкою ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» № 56-3-1-00/4426 від 28.10.2015 (а.с. 61) та не спростовано відповідачем.

Предметом позову є вимоги про стягнення 106 063,39 грн боргу за поставлений згідно договору поставки № 1442 від 02.03.2010 товар та 29 244,44 грн пені.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на виконання п. 1.1. договору поставки № 1442 від 02.03.2010 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 514 133,79 грн, що підтверджується видатковими накладними (а.с. 84-111), підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору; відповідач повернув позивачу товар на суму 29 623 грн та частково сплатив позивачу 350 250,20 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи; між сторонами проведено залік зустрічних однорідних вимог на суму 28 197,20 грн, що підтверджується наявними матеріалами справи (а.с. 28-37), решту боргу у розмірі 106 063,39 (514 133,79 грн 29 623 грн 350 250,20 грн 28 197,20 грн) за отриманий від позивача товар не сплатив,що підтверджується довідкою(а.с. 61), внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору поставки № 1442 від 02.03.2010 товар на момент прийняття судового рішення у справі склав 106 063,39 грн, що підтверджується довідкою ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» № 56-3-1-00/4426 від 28.10.2015 (а.с. 61) та не спростовано відповідачем.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 106 063,39 грн боргу, який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 106 063,39 грн боргу за поставлений згідно договору поставки № 1442 від 02.03.2010 товар є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором поставки № 1442 від 02.03.2010, позивачем за період з 10.02.2014 по 07.09.2015 на суму боргу 106 063,39 грн нараховано 29 244,44 грн пені, зокрема: 1 208,83 грн за період з 10.02.2014 по 14.04.2014, 2 567,32 грн за період з 15.04.2014 по 16.07.2014, 4 322,45 грн за період з 17.07.2014 по 12.11.2014, 3 457,96 грн за період з 13.11.2014 по 05.02.2015, 1 473,26 грн за період з 06.02.2015 по 03.03.2015, 15 430,04 грн за період з 04.03.2015 по 27.08.2015 та 784,58 грн за період з 28.08.2015 по 07.09.2015.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У випадку несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, розрахованої від вартості неоплаченого товару, за кожен день затримки оплати (п. 4.4 договору).

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також період нарахування пені, що вказаний позивачем в поданому ним розрахунку пені (а.с. 44), арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 10.02.2014 по 07.09.2015 на суму боргу 106 063,39 грн складає 58 645,78 грн, зокрема: 2 417,66 грн за період з 10.02.2014 по 14.04.2014, 5 134,63 грн за період з 15.04.2014 по 16.07.2014, 8 644,89 грн за період з 17.07.2014 по 12.11.2014, 6 915,91 грн за період з 13.11.2014 по 05.02.2015, 2 946,53 грн за період з 06.02.2015 по 03.03.2015, 30 860,09 грн за період з 04.03.2015 по 27.08.2015 та 1 726,07 грн за період з 28.08.2015 по 07.09.2015. Відтак, вимога про стягнення 29 244,44 грн пені підлягає задоволенню судом повністю, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 106 063,39 грн боргу за поставлений згідно договору поставки № 1442 від 02.03.2010 товар та 29 244,44 грн пені, є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Позивачем за заявлену майнову позовну вимогу про стягнення 135 307,83 грн сплачено 2 706,16 грн судового збору, хоча останній повинен був сплатити 2 029,62 грн (1,5 % від майнових вимог про стягнення 135 307,83 грн), переплативши до Державного бюджету України 676,54 грн (2 706,16 грн 2 029,62 грн). Враховуючи те, що позивач безпідставно сплатив до Державного бюджету України 676,54 грн судового збору (які він не повинен був сплачувати), а у суду відсутні підстави для їх стягнення з відповідача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 029,62 грн судового збору.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАЙ-2» (07300, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код 35231874) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКЕЛЬМАНН УКРАЇНА» (08130, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Садова, буд. 49; ідентифікаційний код 36712626) 106 063 (сто шість тисяч шістдесят три гривні ) 39 коп. боргу за поставлений згідно договору поставки № 1442 від 02.03.2010 товар, 29 244 (двадцять девять тисяч двісті сорок чотири гривні) 44 коп. пені та 2 029 (дві тисячі двадцять девять) 62 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 15.12.2015

Суддя П.В.Горбасенко