ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа № 917/1924/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Явір-2000", м. Полтава (вх. №5335 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 29.10.15 року у справі № 917/1924/15

за позовом ПАТ "Комерційний банк "Стандарт", м. Київ

до ТОВ "Явір-2000", м. Полтава

про розірвання договору та стягнення 45 638,89 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ "КБ "Стандарт" звернувся до господарського суду з позовом про розірвання договору підряду №1 від 12.12.2014 року та стягнення 43465,61 грн. попередньої оплати та 2173,28 грн. штрафу згідно договору підряду №1 від 12.12.2014 року.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.10.2015 року у справі №917/1924/15 (суддя Безрук Т.М.) позов задоволено частково. Розірвано договір підряду №1 від 12.12.2014 року, укладений між ТОВ "Явір- 2000" та ПАТ "КБ "Стандарт". Стягнуто з ТОВ "Явір-2000" на користь ПАТ "КБ "Стандарт" 43365,61 грн. збитків. В іншій частині - у позові відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Явір-2000" в доход Держбюджету України 1218,00 грн. судового збору за майновими вимогами та 1218,00 грн. судового збору за немайновими вимогами.

Відповідач, ТОВ "Явір-2000", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 29.10.2015 року у справі №917/1924/15 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Як зазначає відповідач у своїй скарзі суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотань про витребування додаткових доказів по даній справі, які можуть суттєво вплинути на розгляд судової справи, а саме отримання інформації від позивача, щодо залишку коштів на рахунку ТОВ "Явір-2000" та інформації щодо можливості перерахування коштів. Суд взяв до уваги лише докази позивача, прийнявши його бік, відповідно розглянув справу однобічно, не з'ясувавши факт наявності коштів на рахунках ТОВ "Явір-2000" та неможливості проведення перерахування коштів вже починаючи з 04.02.2015 р.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач свого представника в засідання судової колегії не направив. До початку розгляду поданої ним апеляційної скарги надав клопотання про відкладення розгляду справи з причин неможливості явки його представника, в звязку його відпусткою.

Представник позивача проти відкладення розгляду справи заперечує, посилаючись на те, що заявлене клопотання, на його думку, є навмисним затягуванням розгляду справи.

Судова колегія розглянула клопотання представника позивача і враховуючи на те, що згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Відповідач був своєчасно повідомлений про час і місце розгляду справи за поданою ним скаргою. Неявка представника відповідача у засідання не є обставиною, що позбавляє судову колегію розглянути подану скаргу, оскільки позивач як юридична особа мав змогу та повинен був направити у засідання іншого представника (керівника, заступника, головного бухгалтера) для надання пояснень щодо заявленої скарги. Відповідач, передбаченими ст. 22 ГПК України правами не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

За таких обставин та враховуючи встановлений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, між ПАТ "Комерційний банк "Стандарт" (позивачем) та ТОВ "ОСОБА_1 - 2000" (відповідачем) укладено договір підряду № 1 від 12.12.2014 р. (а.с.7-8).

Згідно п.1.1. Договору відповідач як підрядник зобов'язався виконувати роботи щодо монтажу, демонтажу, дообладнанню, переміщенню, налагодженню та ремонту систем охоронної сигналізації за завданням позивача (замовника), а також здійснювати поставку обладнання та матеріалів за завданням замовника, а замовник зобов'язується вчасно оплачувати виконані роботи та за поставлені матеріали і обладнання.

За п. 2.1. Договору оплата проводиться відповідно до рахунків-фактури шляхом 100% перерахування коштів на банківський рахунок Підрядника протягом 5-ти банківських днів.

Згідно з п. 5.1.1. Договору підрядник зобовязався виконати монтажні роботи із своїх матеріалів за завданням замовника протягом семи банківських днів після отримання передоплати.

Згідно з п. 9.1, п. 9.2 Договору він є чинним протягом 12 місяців, якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не звернеться з письмовою пропозицією про його розірвання, то строк дії договору автоматично продовжується на наступний рік на попередніх умовах.

Відповідачем були надані позивачу рахунки-фактури №2676 від 16.01.2015 р. та № 2678 19.01.2015 р. на оплату монтажної та пусконалагоджувальної роботи по системі охоронної сигналізації на об'єктах за адресою: м. Миколаїв, вул. Пушкіна, буд. 8а та за адресою: місто Чернівці, вул. Головна, буд. 189. Загальна сума визначена у рахунках до оплати, становить 43465,61 грн. (а.с.9, 10).

Позивачем були сплачені відповідачу кошти на загальну суму 43465,61 грн. як оплата за вказані роботи, що підтверджується меморіальним ордером №2388 від 21.01.2015 р., меморіальним ордером №2398 від 21.01.2015 р., випискою з банківського рахунку від 21.01.2015 р.(а.с.11, 45).

Згідно п. 5.1.1 Договору відповідач мав виконати роботи до 30.01.2015 р. Доказів виконання робіт, або повернення коштів за невиконанні роботи згідно умов договору відповідач суду першої інстанції не надав.

Судом першої інстанції встановлено, що листом вих. №06/02-27 від 06.02.2015 р. позивач повідомив відповідача про те, що у звязку з призупиненням відкриття відділень слід повернути перераховані суми предоплати за виконання робіт (а.с.16).

Листом вих. №11/03-325 від 11.03.2015 р. позивач повідомив відповідача про введення в банку тимчасової адміністрації (а.с.17).

На підставі постанови правління Національного банку України від 18.06.2015 р. №385 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ Стандарт, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.06.2015 р. №120 Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ Стандарт.

Листом вих. №18/08-1329 від 18.08.2015р. позивач повідомив відповідача про початок процедури ліквідації банку та заявив вимогу про повернення 43465,61 грн., сплачених за виконання монтажних робіт, оскільки відділення в містах Миколаїв та Чернівці не були відкриті і роботи по монтажу системі охоронної сигналізації не виконувалися (а.с.19).

Відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку саме відповідач повинен був надати суду першої інстанції докази виконання робіт у строки передбачені договором, або докази причин невиконання робіт у зазначені строки не з його вини. Таким чином суд не зобовязаний доводити обставини на які посилається сторона при вирішенні спору.

Доказів виконання робіт, або повернення коштів за невиконанні роботи згідно умов договору відповідач суду першої інстанції не надав.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив в рішенні, що невиконання відповідачем зобов'язань за Договором з монтажних та пусконалагоджувальних робіт по системі охоронної сигналізації на об'єктах протягом тривалого строку (понад 6 місяців) є істотним порушенням Договору з його боку, у зв'язку з чим Договір підлягає розірванню на підставі ч. 2 ст. 651, ч. 2 ст. 852 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

В силу ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч. 2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідачем були порушені умови Договору, не виконані в установлений строк роботи, які були оплачені позивачем та порушені норми чинного законодавства. Зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі. Оскільки за невиконану відповідачем роботу вже здійснена передоплата, яку відповідач не повернув, строк виконання робіт закінчився, позивач має збитки та має право на їх відшкодування у розмірі цієї попередньої оплати.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно визнав, що позовні вимоги про стягнення 43465,61 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі п. 7.3 Договору позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2173,28 грн. штрафу.

Згідно п.7.3 Договору у випадку, якщо підрядник не виконає або неналежно виконає свої зобов'язання за цим договором, з причин, що не залежать від замовника, підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 5% від вартості невиконаних або несвоєчасно виконаних робіт.

Листом від 06.02.2015 р. позивач повідомив відповідача про те, що у звязку з призупиненням відкриття відділень слід повернути перераховані суми предоплати за виконання робіт (а.с.16).

Зазначене свідчить про те, що роботи поза межами строку договору не були виконані через повідомлення позивача про призупинення відкриття відділень, тобто з причин, що залежали від замовника.

З огляду на викладене, відсутні підстави для застосування санкцій згідно п. 7.3 договору. Таким чином, суд першої інстанції правомірно визнав, що позовні вимоги в частині стягнення 2173,28 грн. штрафу задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 29.10.2015 року у справі №917/1924/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 29.10.2015 року у справі №917/1924/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.12.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.