ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа № 914/2584/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів № 2302- вих. -2393 від 23.10.2015р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.10.2015 року

у справі № 914/2584/15

За позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Приватного виробничо-комерційного підприємства Львів-Струм , м. Львів

про стягнення 17 007, 12 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: ОСОБА_3-представник

Права та обовязки представникам сторін відповідно до ст. ст..20, 22 ГПК України розяснено.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 81№ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 24.11.15 до складу судової колегії внесено зміни замість судді Матущака О.І. введено суддю Кузя В.Л. з підстав, викладених у розпорядженні.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.10.15 у справі № 914/2584/15 (суддя Манюк П.Т.) позов задоволено частково; стягнуто з Приватного виробничо-комерційного підприємства Львів-Струм на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради суму в розмірі 12 373, 55 грн., з них: 11 186, 00 грн. неустойки; 1187, 55 грн. судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради подано апеляційну скаргу № 2302- вих. -2393 від 23.10.2015р., в якій просить скасувати рішення суду, яким позовні вимоги задоволити повністю посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з»ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначає, що судом неправильно встановлено, що позивачем як кредитором допущено прострочення виконання свого обов»язку щодо отримання орендованого відповідачем майна, що перешкодило відповідачу належним чином виконати своє зобов»язання щодо повернення орендованого майна у зв»язку із закінченням договору.

Скаржник також зазначає, що відповідач порушуючи умови договору та всупереч рішенню суду до моменту подання апеляційної скарги не повернув об»єкт оренди.. Управління в свою чергу повідомляло відповідача про необхідність повернення об»єкта оренди шляхом підписання акту приймання-передачі із балансоутримувачем.

ПВКП Львів-Струм у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 30.05.2002 р. між сторонами укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ш-0954, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, зокрема приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.. Джерельна, 25, загальною площею 67, 0 кв.м. (а.с.13-14).

Відповідно до розділу 9 договору повернення позивачу обєкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі обєкта оренди протягом пяти днів з моменту закінчення договору оренди. Обєкт оренди повинен бути переданий орендарем (відповідачем) та прийнятий орендодавцем (позивачем) протягом 15 днів. Обєкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.02.2013 р. у справі № 5015/5530/12 встановлено, що договір припинив свою дію з 30.05.2011р.; зобов»язано ПВКП «Львів-Струм», м.Львів звільнити та повернути Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради приміщення за адресою: м.Львів, вул. Джерельна, 25 загальною площею 67,0кв.м (а.с.25-29).

Сторонами належних доказів повернення майна, що було предметом оренди суду не надано, отже судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що зважаючи на п. п. 2.4., 9.4., 9.5. договору майно вважається неповернутим.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що після звернення позивача до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача про зобовязання повернути обєкт оренди (справа № 5015/5530/12), відповідач листом від 04.02.2013 р. звертався до позивача (зважаючи на те, що ЛКП-401 припинило свою діяльність) прийняти майно з оренди та підписати акт приймання-передачі приміщення, що був долучений до листа (а.с.58).

У відповіді на вказаний лист позивач листом від 19.02.2013 р. (а.с.60), повідомив відповідача про необхідність підписання акту приймання-передачі з балансоутримувачем, не надавши інформацію про балансоутримувача, якому належить передати майно.

Повторно листом від 18.02.2014 р. (після прийняття рішення Господарським судом Львівської області у справі № 5015/5530/12) відповідач повторно звертався до позивача з проханням припинити нарахування орендної плати з моменту направлення актів приймання передачі приміщення на вул. Джерельній, 25 (04.02.2013 р.) (а.с.61-62) та повторно надіслав акт приймання-передачі вказаних приміщень, відповіді на який позивачем відповідачу не надіслано.

В матеріалах справи відсутні належні докази звернення до примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 11.03.2013 р. у справі № 5015/5530/12 про зобовязання відповідача звільнити та повернути позивачу спірне майно, оскільки з наданих відповідачем доказів вбачається, що вказаний наказ був поданий до Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ та постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 23.08.2013 р. ВП № 38794862 було відмовлено у відкритті виконавчого провадження у звязку з його предявленням не за місцем виконання. Згідно з інформацією Шевченківського відділу ДВС Львівського МУЮ (лист від 29.05.2015 р. № 25288), вказаний наказ не перебував та не перебуває на виконанні у зазначеному відділі (за місцезнаходженням майна) (а.с.63-64).

Позивач вважає, що оскільки всупереч умов договору відповідач не виконує взяті на себе зобов»язання щодо повернення об»єкту оренди заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.03.2015р. становить 17 007,12грн. за період з 01.06.2011р. по 31.03.2015р., що стало підставою для звернення позивача з позовними вимогами про стягнення зазначеної суми неустойки.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 цього кодексу, зокрема із договорів. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Статтею 613 ЦК України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Згідно із ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З огляду на викладене судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем належним чином не виконано обовязок щодо повернення майна позивачу. Однак позивачем як кредитором допущено прострочення виконання свого обовязку щодо отримання орендованого відповідачем майна, що перешкодило відповідачу належним чином виконати своє зобовязання щодо повернення орендованого майна у звязку із закінченням договору.

Отже, задовільняючи позовні вимоги частково судом першої інстанції правомірно з посиланням на норми ч. 2 ст. 785 ЦК України, зазначено, що відповідачем не представлено жодних доказів вчинення ним дій в період з 01.06.2011 р. по 04.02.2013 р. щодо повернення майна, в зв»язку із чим позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення за вказаний період підлягають до задоволення у розмірі 11 186, 00 грн.

Щодо вимоги відповідача, викладеній у відзиві на апеляційну скаргу (вх.ЛАГС №01-04/8055/15 від 14.12.2015р.) про зміну розміру неустойки, судова колегія здійснивши перерахунок суми неустойки за період з 01.06.2011 р. по 04.02.2013 р. в сумі 11 186,00грн. вважає її правомірно нарахованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Судова колегія також погоджується із судом першої інстанції про безпідставність посилання відповідача на сплив позовної давності, оскільки ним вчинялися дії, що свідчать про визнання свого боргу чи іншого обовязку (зокрема обовязку повернути майно), що в силу приписів ст. 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Скаржником не подано суду достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували вимоги, заявлені в апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за розгляд даної справи, відповідно до ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.10.15 у справі № 914/2584/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.12.2015р..

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Орищин Г.В.