ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року Справа № 904/7382/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідача

суддів: Орєшкіної Е.В., Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання Однорог О.В.

за участю прокурора Масенко А.О., посвідчення №024234 від 24.01.2014р.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 10.11.2011 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №10/15-7 від 12.01.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРКА", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2015р. у справі № 904/7382/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРКА",

м. Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради в особі Фінансово економічного

департаменту Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

за участю Прокуратури Дніпропетровської області, м. Дніпропетровськ

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

По справі оголошувалася перерва з 23.11.2015р. по 14.12.2015р. та з 14.12.2015р. по 16.12.2015р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2015р. (суддя Забарющий М.І.) у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивовано тим, що кошти, які Позивач повинен був перерахувати до спеціального фонду міської ради не є відчуженням майна, а є його вкладом у соціальний розвиток міста (долею, паєм), тому обмеження, передбачені п. 10.4.1. Статуту застосуванню не підлягають.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОРКА" звернулось з апеляційною скаргою, в якій рішення суду просить скасувати як незаконне, прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що п. 1.1, 2.1 спірного договору про зобов`язання здійснити оплату пайової участі на розвиток соціальної та інженерно транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету у розмірі 1622 160,00 грн передбачає перехід права власності на грошові кошти у зазначеному розмірі від Позивача до Відповідача, тобто відчуження майна. З огляду на те, що зазначена сума становить суму більшу, ніж 50% статутного капіталу Товариства, на укладення такої угоди від імені підприємства директором відповідно до п. 10.4 статуту має бути отримана згода загальних зборів учасників товариства. Оскільки, загальними зборами такої згоди надано не було, а Відповідач на момент укладення договору був обізнаний з положеннями Статуту, на який зроблено посилання у договорі оренди землі від 06.04.2012р., наявні правові підстави для визнання договору недійсним.

У клопотанні, поданому суду 10.12.2015р., зазначив, що спірні відносини не є подібними відносинам інвестування, тому висновок про те, що зобов`язання зі сплати пайового внеску не є зобов`язанням про відчуження майна є хибним.

Прокурор та Відповідач проти апеляційної скарги заперечили. Зазначили, що предметом спірного договору є оплата величини пайової участі шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету, а не відчуження майна. Посилання на обізнаність Відповідача з положеннями Статуту з огляду на укладення договору оренди землі, що містить посилання на Статут Позивача, є безпідставним, оскільки вона стосується іншого договору та не впливає на спірні відносини. Крім того, звернули увагу, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №904/1410/15, яка набрала законної сили, з Позивача на користь Відповідача було стягнуто заборгованість за спірним договором.

У доповненнях до відзиву, поданих 16.12.2015р., Відповідач зазначив, що п. 10.8 Статуту Позивача передбачена робота ревізійної комісії, яка відповідно до п. 10.8.3. Статуту складає висновок по річних звітах та балансах; без висновку ревізійної комісії загальні збори учасників товариства не мають права затверджувати річний баланс товариства. З огляду на те, що спірний договір був укладений 25.12.2013р. та минуло вже два роки, ревізійна комісія двічі складала висновок по річних звітах та балансах за 2013 і 2014 роки, отже учасники товариства були обізнані та схвалювали дії директора щодо укладення спірного договору.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 25.12.2013р. між Дніпропетровською міською радою (надалі Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОРКА" (надалі Позивач) був укладений договір №423 про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська (надалі Договір) строком дії з моменту підписання його сторонами до виконання зобов`язань у повному обсязі. У преамбулі Договору сторонами визначено, що при його укладенні вони керувалися Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI (зі змінами та доповненнями) та рішенням Дніпропетровської міської ради від 21.03.2007р. №6/11 «Про порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпропетровська (зі змінами та доповненнями)».

Відповідно до п. 1.1. Договору його предметом є здійснення Позивачем оплати величини пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету у зв'язку з будівництвом льодового палацу в складі спортивно-оздоровчого комплексу за адресою вул. Космічна, 20.

Величина пайової участі згідно з розрахунком (додаток №1 до Договору) становить 1 622 160,00 грн без ПДВ (п. 2.1 Договору), яка сплачується Позивачем до прийняття об`єкта в експлуатацію (п.4.1. Договору з урахуванням затвердженого графіку сплати, а.с. 11).

З огляду на те, що Договір з боку Позивача був підписаний директором ОСОБА_3, якому відповідно до п. 10.7.4. Статуту Позивача не було надано право від імені товариства на укладення Договору з урахуванням п. 10.4.1. Статуту щодо виключної компетенції загальних зборів учасників товариства приймати рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить 50% і більше статутного капіталу, Позивач вважає Договір таким, що укладений з порушенням вимог ч.2 ст. 203 Цивільного кодексу України та підлягає визнанню недійсним в силу ч. 1,3 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Вказане стало підставою для звернення Позивача із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч.3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Вищим господарським судом України у п. 3.3. Постанови Пленуму №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів недійсними» (редакція від 24.11.2014р.) зазначено, що позов про визнання недійсним правочину, вчиненого особою, яка виступає від імені товариства з перевищенням своїх повноважень, може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). У звязку з наведеним, господарському суду слід виходити, з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, зокрема, якщо: про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір з боку Позивача був підписаний директором ОСОБА_3 Посилання в преамбулі Договору на те, що він діяв на підставі статуту відсутнє.

Пунктом 10.7.4. Статуту Позивача встановлено, що засновники цим Статутом надають право директору від імені товариства виконувати відповідні функції без довіреності, а саме - підпунктом "е" визначено, що директор без довіреності має право укладати від імені товариства договори та угоди на будь-яку суму з урахуванням обмежень, встановлених пунктом "к" п. 10.4.1. цього Статуту. Згідно підпункту "к" пункту 10.4.1. Статуту позивача до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить прийняття рішень про відчуження майна товариства на суму, що становить 50% і більше статутного капіталу товариства.

Відповідно до п.п. 7.5. та 7.6. Статуту Позивача статутний капітал Товариства становить 1 656 544,20 грн, отже сума укладеного Договору відповідно становить 97,92 % статутного капіталу.

Втім, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом Договору є не відчуження майна, а реалізація встановленого ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язку забудовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який полягає в оплаті величини пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпропетровська шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету у зв'язку з будівництвом льодового палацу в складі спортивно-оздоровчого комплексу за адресою вул. Космічна, 20.

Окрім того, Позивачем не доведено, що Відповідач знав про обмеження прав директора, оскільки такі обмеження в ЄДРПОУ не внесені (а.с. 159-165), а оспорюваний договір не містить посилання на статут. Укладення договору оренди землі від 06.04.2012р., в якому міститься посилання на статут, не впливає на спірні відносини, доказів надання відповідачу копії чи витягу із статуту позивачем не надано.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як обумовлено в п. 3.2.1 договору, забудовник був зобовязаний здійснити будівництво обєкта відповідно до погодженої проектно-кошторисної документації та сплатити величину пайової участі до прийняття обєкта в експлуатацію (Додаток №2 до договору).

Матеріалами справи доведено, що Позивач здійснив забудову виділеної відповідно до договору оренди від 06.04.2012р. земельної ділянки та обєкт «Завершення будівництва Льодового палацу у складі оздоровчо-спортивного комплексу за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Космічна,20» був прийнятий в експлуатацію, що підтверджується встановленими постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.07.2015р. обставинами у справі №904/1410/15 та Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, що зареєстрована 24.12.2014р. (а.с. 168-173).

Вказані дії свідчать про схвалення правочину Позивачем.

З огляду на викладене, підстави для визнання Договору недійсним відсутні, позовні вимоги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції правомірним.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРКА", м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.2015р. у справі № 904/7382/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складений 18.12.2015р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков