ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2015 р.Справа № 922/5970/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Комунального підприємства "Жилкомсервіс", м. Харків
про стягнення 80595,06 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" про стягнення 80595,06 грн. збитків, спричинених залиттям гарячою водою центрального опалення трьох квартир будинку, в результаті чого було пошкоджено приміщення квартир № 178, № 182, № 186 та майно, чим відповідно спричинено матеріальні збитки власникам квартир.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 листопада 2015 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 23 листопада 2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 23.11.2015 року від представника позивача супровідним листом (вх. № 46871/15) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2015 року розгляд справи було відкладено на 07.12.2015 року.

Представник позивача в судове засідання 07.12.2015 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в протоколі судового засідання від 23.11.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 07.12.2015 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в протоколі судового засідання від 23.11.2015 року, відзиву на позов не надав.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

02.05.2014 року внаслідок дефекту з`єднання лежаку та стояку на технічному поверсі та пориву трубопроводу у будинку 311 під`їзду № 4 по вул. Академіка Павлова, відбулося залиття гарячою водою центрального опалення трьох квартир цього будинку, в результаті чого було пошкоджено приміщення квартир № 178 (власник ОСОБА_1І.), № 182 (власник ОСОБА_2І.), № 186 (власник ОСОБА_3В.) та майно, чим відповідно спричинено матеріальні збитки власникам квартир.

Загальна сума збитків за розрахунком позивача складає 80595,06 грн.

Трубопровід, на якому відбувся порив, є частиною внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання житлового будинку № 311 по вул. Академіка Павлова.

За твердженням позивача, вказаний житловий будинок і відповідно внутрішньо будинкова система опалення та гарячого водопостачання будинку знаходяться на балансі КП «Жилкомсервіс» (відповідач).

Позивачем було відшкодовано збитки власникам пошкоджених внаслідок залиття квартир, а саме ОСОБА_1 було сплачено 20676,92 грн., ОСОБА_2 20399,54 грн., ОСОБА_3 395188,60 грн.

Зазначені виплати підтверджуються копіями платіжних доручень, наявних в матеріалах справи (а.с. 12).

05.11.2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист-вимогу за № 4262/юр, з вимогою відшкодування збитків.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, заявлені в якості збитків на рахунок позивача не перерахував.

Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права, оскільки саме відповідач є відповідальним за проведення поточного та капітального ремонту трубопроводів внутрішньобудинкових систем, у зв`язку з чим останній має відшкодувати позивач збитку, які буди сплачені КП «Харківські теплові мережі» власникам квартир, які було пошкоджено внаслідок залиття.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Також ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст.224 ГК України).

Відповідно положень абзацу 3 пункту 7 Розяснення Вищого Арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди від 01.04.1994р. №02-5/215 незалежно від відшкодування шкоди в натурі або грішми особа, яка заподіяла шкоду на вимогу потерпілого відшкодовує її у повному обсязі, включаючи і неодержані доходи (упущену вигоду) (стаття 623 ЦК України).

На підставі зазначених вище правових норм, з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992р. №6 та з урахуванням п. 6 Розяснення Вищого Арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди від 01.04.1994р. №02-5/215 суд зазначає таке. Задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

За правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього, відповідно до статей 22 та 1166 ЦК України позивач в даній справі повинен довести, крім іншого, наявність порушення відповідачем норм чинного законодавства України та/або договору.

В даному разі з урахуванням наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позивач належним чином не довів наявність правових підстав для покладання на відповідача обовязку по відшкодування вказаних у позові збитків, з огляду на наступне.

Так, по-перше, судом встановлено наявність правила поведінки обов`язкового для позивача підтримання теплових мереж у справному стані.

Необхідність здійснення виконавцем КП "Харківські теплові мережі" робіт по підтриманню внутрішньобудинкових теплових мереж у належному стані встановлено Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затв. наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. N76 та Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради "Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова" від 20.12.2006р. №1186.

Так, рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради "Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова" від 20.12.2006р. №1186 виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначене саме КП Харківські теплові мережі (п. 1.2.3.).

У відповідності до п.7 ч.2 ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Виконавець зобовязаний утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Згідно з додатком №2 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затв. наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. N76 Виконавець зобовязаний двічі на місяць протягом опалювального сезону здійснювати профілактичний огляд системи центрального опалення на горищах, підвалах (підпіллях). До закінчення опалювального сезону необхідно складати опис несправностей системи опалення, що підлягають усуненню в неопалювальний сезон. Опис необхідно вести регулярно, тому що він є основою для складання переліків ремонтних робіт, профілактики і підготовки систем до наступного опалювального сезону (п.5.1.6. Правил від 17.05.2005 р. N76).

Необхідність під час технічної експлуатації системи опалення регулярно проводити профілактичні огляди і поточний ремонт системи та готувати документацію для своєчасного проведення капітального ремонту і вчасно його проводити, своєчасно та якісно усувати несправності системи передбачена також пунктами 5.1.9., 5.1.15 названих Правил утримання від 17.05.2005р. N76.

Отже, обовязок по підтриманню внутрішньо будинкових опалювальних мереж у належному стані та обовязок по виявленню необхідності у проведенні поточного та капітального ремонту лежить на виконавцеві, котрим є позивач у справі КП "Харківські теплові мережі".

По-друге, позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено наявність вини відповідача, що є обов`язковою умовою для відшкодування збитків.

Оскільки, в обґрунтування розміру збитків, позивач посилається лише на акти про залиття (а.с. 23-25) та локальні кошториси (а.с. 26-28) на відновлювальні ремонтні роботи квартир.

Проте вищезазначені документи лише підтверджують сам факт залиття квартир та вартість робіт з їх відновлення.

Будь-яких належних доказів, що дані збитки мають відшкодуватись саме відповідачем до суду не надано.

Проте, позивачем даного договору до суду надано не було.

По-третє, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, завданою власникам будинків та діями чи бездіяльністю відповідача.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що саме відповідач мав проводити капітальний та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем та саме з його вини відбулося залиття будинку.

В той час, як позивач самостійно відшкодував власникам квартир матеріальні збитки, що буди спричинені залиттям.

Отже, в даному випадку, позивачем не доведено усіх чотирьох умов, необхідних для відшкодування шкоди.

Так позивачем не доведено наявності поведінки, встановленої договором або законом, наявності порушення таких правил, вини відповідача, а також наявність причинно-наслідкового звязку між поведінкою відповідача та збитками завданими потерпілим особам.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не доведена належними та допустимими доказами усіх елементів, необхідних для стягнення збитків, а також враховуючи те, що позивачем самостійно було відшкодовано витрати мешканцям будинку, що в свою чергу свідчить про визнання позивачем вини, щодо відповідної події, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати зі сплати судового збору у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15, 16, 22, 611, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 216, 226, 225 Господарського кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_4

922/5970/15