ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2015 року справа № 904/6572/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Вечірка І.О.,

секретар судового засідання Петровська А.В.,

за участю сторін

від позивача: Кокойда О.В., представник, довіреність № 7799 від 02.03.2015 р.,

від відповідача: Богменко Г.А., представник, довіреність № б/н від 01.06.2015 р., Ромашко Р.М., представник, довіреність № б/н від 20.01.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Міг-Транс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2015 р. у справі

за позовом публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м.Львів

до товариства з обмеженою відповідальністю "Міг-Транс", м.Підгороднє, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про стягнення 200 787,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2015 р. у даній справі (суддя Манько Г.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Міг Транс" на користь публічного акціонерного товариства "Кредобанк" заборгованості за договором №171/2013-004 від 27.11.2013р. про надання овердрафту в розмірі 200 787 грн. 95 коп., з яких: 164 221 грн. 10 коп. - заборгованість по кредиту; 36 566 грн. 85 коп. - сума штрафних санкцій, судовий збір 4 015 грн. 16 коп.

Згадане рішення мотивовано посиланням на невиконання відповідачем зобов'язань за договором №171/2013-004 від 27.11.2013р. про надання овердрафту.

Не погодившись з даним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Міг-Транс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати і прийняти нове рішення про зменшення суми вимог публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до об'єктивно існуючої.

Скаржник зазначає, що на дату прийняття рішення судом першої інстанції, сума заборгованості була меншою від заявленої банком до суду та складала 133 069,10 грн.

На думку скаржника, в порушення умов договору, пеня визначена за подвійною обліковою ставкою НБУ, а не 0,03% за кожний день прострочення.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги повідомлення - вимогу вих. № 171-2013-004/1 від 06.04.2015 р., оскільки згадана вимога є власною позадоговірною ініціативою товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» та правового значення не має.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2013 р. між публічним акціонерним товариством "Кредобанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Міг Транс" був укладений Договір №171/2013-004 про надання овердрафту, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірах та на умовах, передбачених цим договором, а Позичальник зобов'язався повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Згідно п. 2.1. договору максимальний ліміт заборгованості по овердрафту становить 200 000 грн.

Пунктом 2.2. договору сторони погодили, що річна процентна ставка встановлюється в залежності від строку безперервного дебетового сальдо по поточному рахунку позичальника (строку використання Овердрафта).

Дата остаточного повернення овердрафту - 26.11.2014 р. (п.2.4. договору.)

Відповідно п. 2.9 договору, датою надання овердрафту вважається дата виникнення на поточному рахунку позичальника дебетового сальдо (проведення платежів понад залишок коштів на поточному рахунку).

Згідно п. 4.1 договору позичальник зобов'язаний повернути банку овердрафт в повному обсязі в порядку і в терміни передбачені цим договором та додатками до нього.

Згідно зі ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість використовувати овердрафт з поточного рахунку в межах 200 000,00 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів на розрахунковому рахунку відповідача з 27.11.2013р. по 16.06.2015 р.

В порушення умов договору, відповідач суму кредитних коштів в повному обсязі не повернув, внаслідок чого, станом на день звернення публічного акціонерного банку "Кредобанк" з цим позовом, виникла заборгованість в сумі 164 221,10 грн.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання овердрафту (з урахуванням часткового погашення) у розмірі 164 221,10 грн.

У відповідності до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За п. 2.6 договору пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за Договором становить 0,03% за кожен день прострочки від простроченої/невиплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла на період прострочки, за весь час прострочки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за спірним договором, позивачем були нараховані штрафні санкції (пеня) в сумі 36566,85 грн., а саме: пеня по простроченій основній сумі кредиту - 36 497,48 грн. та пеня по прострочених відсотках - 69,37 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок пені, колегія суддів приходить до висновку, що підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції (пеня) в сумі 36 065,94 грн., а саме: пеня по простроченій основній сумі кредиту - 35 997,52 грн. та пеня по прострочених відсотках - 68,42 грн., у зв'язку з чим рішення господарського суду в частині стягнення суми штрафних санкцій підлягає зміні.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів не приймає до уваги надані відповідачем суду апеляційної інстанції додаткові докази, а саме: копії виписок по особовим рахункам та інших документів про оплату, копію довідки банку від 11.08.2015 р. № 171/2015/062, розрахунок пені станом на 08.09.2015 р. враховуючи таке.

Ухвалою господарського суду від 24.07.2015 р. порушено провадження у даній справі, справу призначено до розгляду на 11.08.2015 р., відповідачу зазначено про необхідність подати до засідання відзив на позов, акт звірки з позивачем.

Відповідно до протоколу судового засідання від 11.08.2015 р. представник відповідача був присутній в судовому засіданні під час розгляду даної справи судом першої інстанції. В судовому засіданні було оголошено перерву до 08.09.2015 р.

Згідно протоколу судового засідання від 08.09.2015 р. представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Отже, відповідач мав достатньо часу надати додаткові докази суду першої інстанції, проте, наданим йому правом не скористався, доказів неможливості подання цих доказів з підстав, що не залежали від нього, не надав.

Надана відповідачем довідка від 11.09.2015 р. про те, що його представник Богменко І.Г. в період з 05.09.2015 р. по 11.09.2015 р. знаходився на амбулаторному лікуванні, не є належним доказом в підтвердження неможливості подання відповідачем додаткових доказів суду першої інстанції.

З аналогічних підстав колегія суддів не приймає до уваги надані позивачем розрахунок заборгованості станом на 11.08.2015 р. та розрахунок пені станом на 11.08.2015 р.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника стосовно легітимності засобу досудового врегулювання спору, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Міг-Транс" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2015 р. у справі № 904/6572/15 змінити, виклавши в наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Міг-Транс» на користь публічного акціонерного товариства "Кредобанк" заборгованість за договором № 171/2013-004 від 27.11.2013 р. про надання овердрафту в розмірі 200 287,04 грн., з яких: 164 221,10 грн. - заборгованість по кредиту, 36 065,94 грн. - сума штрафних санкцій, судовий збір - 4005,12 грн. Видати наказ».

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Кредобанк" на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Міг-Транс» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 11,04 грн.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

І.О.Вечірко