ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р.Справа № 922/4724/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС , с. Комсомольське в інтересах держави в особі 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 фінансова інспеція в м. Києві, м.Київ
до ТОВ "Енергорезерв", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 551 701,48 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача: ОСОБА_3 за дов. №532/22 від 31.12.14 року;

Представник відповідача: не з'явився;

Представник 3-ї особи: ОСОБА_4 за дов. №26-16-17-17/9263 від 08.09.15 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду (збитки) в розмірі 551 701,48грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час проведення ревізії ОСОБА_2 фінансовою інспекцією було встановлено, що під час укладання та виконання договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/546 від 28.12.2011р. відповідачем неправильно розраховано вартість виконаних ремонтних робіт, що в свою чергу призвело до нанесення позивачу збитків на вказану вище суму.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2015 року порушено провадження у справі та в порядку ст. 27 ГПК України залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 фінансову інспекцію в м. Києві, м. Київ.

16.09.2015 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.№37044) про зупинення провадження у справі до набрання законної сили постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2015 року у справі №826/12530/15.

Також 16.09.2015 року від представника відповідача надійшло колопотання (вх.№37026) про застосування строків позовної давності. Заявою від 29.09.2015 року (вх.№39089) клопотання про застосування строків позовної давності було відкликано відповідачем. Суд приймає заяву відповідача про відмову від клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки вона не порушує чиї-небудь права та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Ухвалою господарського суду від 29.09.2015 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.08.2015 р. у справі №826/12530/15.

Ухвалою від 01.12.2015 року провадження поновлено.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Враховуючи те, що судом вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі матеріалами, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, суд встановив наступне.

28.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергорезерв" (відповідач) укладено договір № 16/546 про закупівлю робіт з ремонту обладнання (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач зобов'язався у 2011 році виконати на свій ризик роботи, зазначені у додатку № 1 до договору , а позивач прийняти та оплатити їх вартість.

У п.3.1 договору сторони погодили, що ціна договору зазначається у додатку № 1 до договору.

Безпосередній перелік, обсяг і вартість робіт, обумовлюються сторонами в кошторисній документації (калькуляції), що є додатком № 2 до даного договору (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору та п.2 додатку № 1 до договору, сторони погодили, що загальна вартість робіт (ціна договору) становить 615 012,26 грн.

Кошторис (калькуляція), за умовами п.3.3 договору, є твердим.

Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором виконав та здійснив роботи на загальну суму 615 012,26 грн.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 фінансовою інспекцією України у м. Києві на підприємстві позивача проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності, за результатами якої виявлено суттєве завищення відповідачем вартості ремонтних робіт, у зв'язку з чим позивачу нанесено матеріальну шкоду (збитки) на суму 551 701,48 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним відносинам сторін суд встановив наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача збитків в розмірі 551 701,48 грн.

Відповідна вимога позивача мотивована тим, що ним за спірним договором оплачено завищену вартість виконаних відповідачем робіт капітального ремонту тепловозу на суму 551 701,48грн., що встановлено ОСОБА_2 фінансовою інспекцією України у м. Києві під час проведення ревізії.

Приписами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином погоджена сторонами у договорі вартість робіт не може вважатись збитками, у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що обовязковою умовою відшкодування збитків є порушення особою свого зобовязання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Позивач суду не довів в чому саме полягає порушення відповідачем договірних зобовязань.

Судом вбачається, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі укладеного ними договору, який за своєю правовою природою є договором підряду.

У відповідності до приписів ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Судом встановлено, що умови спірного договору виконані сторонами в повному обсязі та без будь - яких зауважень та заперечень з боку жодної із сторін.

Що стосується посилання позивача на проведення ОСОБА_2 фінансовою інспекцією України у м. Києві ревізії, якою встановлено завищення договірної вартості робіт, на що позивач посилається як на підставу поданого ним позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ст.15 Закону України від 26.01.93р. № 2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкта, що ревізується.

Виявлені під час проведення ревізії ОСОБА_2 фінансовою інспекцією порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати, а виявлення перевіркою будь-яких порушень у діяльності посадових осіб позивача є підставою для звернення до правоохоронних органів (у випадку виявлення ознак кримінально караних діянь) і вирок суду загальної юрисдикції (якщо буде встановлено факт незаконних дій посадових осіб відповідача) може бути підставою для звернення до суду з позовом до відповідних посадових осіб про стягнення понесених збитків при наявності їх обєктивної та субєктивної сторони.

Саме така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові № 5006/18/13/2012 від 22.01.13р.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів суду належними та допустимими доказами факт порушення зобов'язання з боку відповідача, а також наявність між сторонами кондиційних, а не договірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.12.2015 р.

Суддя ОСОБА_1