КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа№ 910/18319/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Іванов І.А., довіреність № б/н від 29.07.2015; Бебель Ю.М., довіреність № б/н від 10.12.2015, Лімакова О.Ю., довіреність № б/н від 10.12.2015, Бойко Л.М., довіреність № б/н від 10.12.2015;

від відповідача - Римар С.Ю., довіреність № б/н від 24.07.2015, Оніщенко О.В., довіреність № б/н від 24.07.2015,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Блейд Н" на рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі №910/18319/15 (суддя Мудрий С.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Блейд Н" до товариства з обмеженою відповідальністю "Ферреро Україна" про визнання правочину щодо одностороннього розірвання договору дистрибуції № UA-DA000203 від 01.09.2014 недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Блейд Н" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Ферреро Україна" про визнання правочину щодо одностороннього розірвання договору дистрибуції № UA-DA000203 від 01.09.2014 недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі №910/18319/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні рішення по даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання правочину щодо одностороннього розірвання договору дистрибуції № UA-DA000203 від 01.09.2014 недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі №910/18319/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована виконанням належним чином позивачем умов п. 2.2.15 договору, що в свою чергу, за доводами апелянта, є підставою для визнання правочину щодо одностороннього розірвання договору дистрибуції №UA-DA000203 від 01.09.2014 недійсним.

Представники позивача у справі в судовому засіданні 14.12.2015 надали пояснення, якими підтримали апеляційну скаргу.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Ферреро Україна" (Компанія) та товариством з обмеженою відповідальністю "Блейд Н" (Дистриб'ютор) 01.09.2014 укладено договір дистрибуції № UA-DA000203.

Відповідно до п. 1.1 договору компанія зобов'язується поставити дистриб'ютору, а дистриб'ютор зобов'язується оплатити, прийняти товари, які є власністю компанії, та виконувати інші обов'язки, передбачені цим договором.

Згідно п. 1.2 договору загальний асортиментний перелік товарів, що поставлятимуться за цим договором, визначається та встановлюється у прайс - листі компанії, що є додатком № 7 та становить невід'ємну частину договору. При кожній поставці кількість та асортимент товарів визначається сторонами у видаткових накладних, що складають невід'ємну частину договору.

Пунктом 2.2.3 договору встановлено обов'язок дистриб'ютора мати у наявності на своєму складі та реалізовувати третім особам повний (100%) асортимент товарів, що зазначений у прайс - листі.

Крім цього, п. 2.2.4 договору встановлено обов'язок дистриб'ютора щодня надавати компанії інформацію щодо продажу товару та залишку товару на складі по кожній асортиментній позиції (SKU) у кількісному та грошовому вимірі та щотижня надавати компанії інформацію щодо прогнозування продажів товарів на наступні 4 тижні та інформацію щодо кінцевих строків реалізації товарів, що знаходяться на його складах.

Згідно п. 2.2.15 договору дистриб'ютор зобов'язується дотримуватись правила щодо наявності на його складі на момент розміщення замовлення товарного запасу в обсязі не менше 3-х (трьох) тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (SKU), за виключенням сезонного асортименту.

У разі порушення дистриб'ютором п. п. 2.2.1-2.2.15 цього договору компанія має право негайно в односторонньому порядку розірвати договір шляхом надіслання письмового повідомлення на адресу дистриб'ютора (п. 2.3 договору).

Відповідачем, у зв'язку з порушенням позивачем вимог п. 2.2.15 договору, було направлено на адресу ТОВ "Блейд Н" лист № 1317-01 від 22.01.2015 про розірвання договору дистрибуції № UA-DA000203 від 01.09.2014 року з 01.02.2015 року.

ТОВ "Блейд Н" не погоджуючись із вказаним розірванням договору звернулось до суду з позовом про визнання недійсним правочину щодо одностороннього розірвання договору дистрибуції № UA-DA000203 від 01.09.2014.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на відсутність підстав для визнання недійсним правочину щодо одностороннього розірвання договору дистрибуції № UA-DA000203 від 01.09.2014.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості вимог позивача, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Позивач, в обґрунтування вимог про визнання недійсним правочину щодо одностороннього розірвання договору дистрибуції № UA-DA000203 від 01.09.2014 посилається на дотримання дистриб'ютором вимог п. 2.2.15 договору щодо наявності на його складі на момент розміщення замовлення товарного запасу в обсязі не менше 3-х (трьох) тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (SKU), за виключенням сезонного асортименту.

При цьому, на підтвердження виконання дистриб'ютором умов договору щодо запасів залишку продукції позивачем надано видаткові накладні, інвентаризаційні описи та Акт про надання маркетингових послуг та нарахування винагороди від 19.05.2015.

Разом з тим, вказані докази не підтверджують виконання позивачем вимог п. 2.2.15 договору в частині наявності на складі дистриб'ютора товарного запасу в обсязі не менше 3-х (трьох) тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (SKU), за виключенням сезонного асортименту.

Так, видаткові накладні підтверджують лише факт отримання позивачем продукції, її кількість відповідно до кожної асортиментної позиції та вартість.

У свою чергу вказані відомості не підтверджують обставин належного виконання позивачем умов договору п. 2.2.15 договору щодо наявності на момент розміщення замовлення на його складі товарного запасу в обсязі не менше 3-х (трьох) тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (SKU), за виключенням сезонного асортименту, оскільки отриманий позивачем товар згідно цих накладних міг бути ним реалізований.

Стосовно інвентаризаційних описів слід зазначити, що вони також не можуть бути належним доказом наявності на складі дистриб'ютора товарного запасу в обсязі, встановленому п. 2.2.15 договору, у зв'язку з тим, що вказані документи складені за відсутності представника відповідача.

Підписаний між сторонами 19.05.2015 Акт про надання маркетингових послуг та нарахування винагороди також не може бути належним доказом наявності на складі дистриб'ютора необхідної кількості запасу товару, оскільки згідно вказаного Акту нарахування виплат у вигляді бонусу здійснено за виконання Плану продажу товарів компанії за звітний період, узгодженого у додатку №8 до договору.

Разом з тим, виконання дистриб'ютором планів продажу, узгодженого у додатку №8, жодним чином не підтверджує дотримання позивачем умов п. 2.2.15 договору.

Крім того, доводи позивача, а також надані ним на їх підтвердження вказані докази, спростовуються наступним.

Пунктом 17.1.1 договору передбачено, що задля надання інформації, зазначеної в п. 2.2.4 договору (інформації, зокрема, щодо продажу товару та залишку товару на складі по кожній асортиментній позиції (SKU) у кількісному та грошовому вимірі) дистриб'ютор зобов'язаний встановити систему "ОПТИМУМ", запропоновану компанією, та забезпечити безперебійність роботи системи, коректність даних у цій системі та своєчасність їх надходження у відповідності до додатку № 6, що є невід'ємною частиною договору.

Отже, сторони домовились про вид інформування та відображення залишків товару на складі через систему "ОПТИМУМ".

Вказана програма передбачає коректну передачу отриманих/введених даних (залишки, продажі, дебіторська заборгованість), можливість використання всіх даних які надходять від дистриб'ютора для формування звітів на сервері.

При реплікації із мережі дистриб'юторів у головний офіс передається, серед іншого, наступна інформація: склади дистриб'юторів та залишки по ним; дані по документам продажів; дані по документам оплат; дані по документам замовлень.

Дані синхронізуються з обліковою системою дистриб'ютора. При внесенні даних дистриб'ютор має право протягом 10 днів після закінчення звітного місяця вносити корективи в дані, завантажені в Програму.

При цьому, головний офіс (відповідач) не має доступу для внесення чи зміни даних.

Таким чином, враховуючи те, що сторони визначили єдиний можливий спосіб надання та відображення інформації щодо продажу та залишку товару - за допомогою системи "ОПТИМУМ", документи надані позивачем (видаткові накладні, інвентаризаційні описи та Акт про надання маркетингових послуг та нарахування винагороди від 19.05.2015), не є належними доказами дотримання дистриб'ютором умов п. 2.2.15 договору.

В свою чергу наявні у матеріалах справи дані системи "ОПТИМУМ" (т.2, а.с.8-116 ) навпаки підтверджують факт невиконання позивачем зобов'язання щодо наявності на момент замовлення товарного залишку на складі в обсязі не менше трьох тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції.

Крім того, стосовно поданих позивачем інвентаризаційних описів, як доказів належного виконання умов п. 2.2.15 договору, слід зазначити наступне.

Пунктом 2.2.3 договору встановлено обов'язок дистриб'ютора мати у наявності на своєму складі та реалізовувати третім особам повний (100%) асортимент товарів, що зазначений у прайс - листі компанії.

Згідно п. 2.2.15 договору дистриб'ютор зобов'язується дотримуватись правила щодо наявності на його складі на момент розміщення замовлення товарного запасу в обсязі не менше 3-х (трьох) тижнів запланованого обсягу продажу по кожній асортиментній позиції (SKU), за виключенням сезонного асортименту.

Отже, йдеться про дотримання наведених умов по повному асортименту, тобто по кожній асортиментній позиції.

Відповідно до прайс - листа, визначеного у додатку №7 від 01.09.2014 повний перелік продукції загалом складається з 58 асортиментних позицій, з них 55 - стандартні та 3 - сезонні.

Таким чином, позивач відповідно до умов договору зобов'язаний був мати на складі станом на 26.09.2014 (дата складання інвентаризаційного опису) 55 стандартні асортиментні позиції товару і за бажанням 3 сезонні.

Разом з тим, згідно вказаного інвентаризаційного опису від 26.09.2014 на складі позивача було всього 53 асортиментні позиції, що менше необхідних 55-ти, при цьому одна позиція - це сезонний асортимент.

Таким чином, станом на 26.09.2014 на складі позивача згідно поданого ним опису були відсутні три обов'язкові асортиментні позиції товару.

До даних інвентаризаційного опису від 30.10.2014р. має бути застосований прайс - лист узгоджений додатковою угодою №2 від 15.09.2014р.

Відповідно до прайс - листа повний перелік продукції загалом складається з 56 асортиментних позицій, з них 53 - стандартні та 3 - сезонні.

Відповідно до даних інвентаризаційного опису від 30.10.14р. на складі позивача було в наявності лише 49 асортиментних позицій, з них 3, а саме позиції 14, 34 та 39 - товари сезонного асортименту.

Таким чином, станом на 30.10.2014р. (дата проведення інвентаризації на складі позивача) були в наявності лише 46 обов'язкових асортиментних позицій, що на 7 менше ніж мало б бути відповідно до умов договору.

До даних інвентаризаційного опису від 27.11.2014р. має бути застосований прайс - лист узгоджений додатковою угодою №3 від 31.10.2014р.

Відповідно до цього прайс - листа повний перелік продукції загалом складається з 61 асортиментних позицій, з них 55 - стандартні та 6 -сезонні.

Згідно даних інвентаризаційного опису від 27.11.2014р. на складі позивача було в наявності лише 55 асортиментних позицій, з них 5, а саме позиції 3, 4, 19, 40, 45 - товари сезонного асортименту.

Отже, на складі позивача станом на 27.11.2014р. були відсутні п'ять обов'язкових асортиментних позицій товару.

До інвентаризаційного опису позивача від 25.12.2014р. також мають бути застосовані відомості прайс - листа згідно додаткової угоди №3 від 31.10.2014р.

Відповідно до інвентаризаційного опису станом на 25.12.2014р. в наявності було всього 57 асортиментні позиції, з них 6, а саме позиції 2, 3,5, 20, 42, 47 - товари сезонного асортименту.

Отже, у позивача станом на 25.12.1204р. були відсутні чотири обов'язкових асортиментних позиції товару.

З наведеного вбачається невиконання ТОВ "Блейд Н" вимог пункту 2.2.15 договору.

З огляду на викладене доводи апелянта про дотримання ним вимог п. 2.2.15 договору відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

За наведених обставин, враховуючи не доведення позивачем належного виконання дистриб'ютором умов п. 2.2.15 договору, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, відмова суду першої інстанції у задоволенні позову є обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Блейд Н" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі №910/18319/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/18319/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко