РІШЕННЯ

16 грудня 2015 року Справа № 913/983/15

Провадження № 9/913/983/15

за позовом Державного підприємства "Завод порошкової металургії", м. Бровари Київської області

до Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського", м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 65 713 грн. 13 коп.

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, дов. від 01.09.2015,

від відповідача не прибув,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем, Державним підприємством "Завод порошкової металургії" (далі - ДП "ЗПМ"), заявлена вимога про стягнення з відповідача, Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського" (далі ПрАТ "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського") заборгованості за поставлений товар за договором " № 10-5006 від 24.10.2012 (з урахуванням Специфікації № 6) в розмірі 40 000,00 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 18 жовтня 2013 року до 01 жовтня 2015 року в розмірі 2347,25 грн. та пені за цей же період в розмірі 23 365,88 грн., всього 65 713,13 грн.

Відповідач, ПрАТ "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського", відзивом на позовну заяву, який надійшов до суду 07.12.2015, просить у задоволенні позову відмовити, при цьому застосувати позовну давність.

Основним доводом відповідача є те, що позивачем не надана до справи накладна на поставку спірного товару, як це передбачено умовою пп. 3.2.3 п. 3 договору " № 10-5006 від 24.10.2012, а тому неможна вважати доведеним факт поставки товару.

Крім того, позивачем не враховано, що відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за порушення грошових зобовязань пеня має нараховуватися протягом 6 місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність щодо штрафних санкцій встановлюється в 1 рік.

Оскільки неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи представника позивача та враховуючи позицію відповідача, суд дійшов наступного висновку.

Між Казенним заводом порошкової металургії, правонаступником якого є позивач, та відповідачем 24 жовтня 2012 року було укладено договір № 10-5006 (а.с.12 17), який за правовою природою є договором поставки, згідно з яким позивач (постачальник) мав передати у власність відповідачу (покупець) товар за відповідними специфікаціями, а відповідач мав прийняти та сплатити цей товар.

Предметом поставки відповідно до специфікації № 6 від 16.05.2013 був товар (400 одиниць) загальною вартістю 424 560,00 грн. з терміном відвантаження до 20.05.2013 та терміном оплати до 30.05.2013.

Позивач надав докази виконання своїх зобов'язань з поставки товару, якими є:

· наказ № 580 на відпуск готової продукції зі складу (а.с.18),

· довіреність на отримання ТМЦ від 17.05.2013 (а.с.19 20).

Крім того, у судовому засіданні 17 грудня 2015 року судом були оглянуті оригінали первинних бухгалтерських документів, які стосуються виконання спірного договору за специфікацією № 6 до нього (накази на відпуск продукції, документи щодо часткової оплати продукції на суму 374560,00 грн., податкові накладні тощо).

Відповідно до п. 4 Специфікації № 6 відповідач мав здійснити оплату товару до 30.05.2013, однак оплата здійснена частково в розмірі 374 560,00 грн., останній платіж здійснений 18.10.2013 після направлення претензії.

Розмір боргу на час звернення з цим позовом до суду позивач визначив на рівні 40 тис. грн.

Виходячи з умов договору, термін оплати з дати поставки останньої партії товару закінчився 02 вересня 2014 року, однак товар не був оплачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

За правилом п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності у нього обовязку сплатити отриманий спірний товар з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 3 наведеної статті зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та фактичних обставин, встановлених судом, між позивачем та відповідачем існують тривалі господарські стосунки щодо поставки продукції за відповідними договорами.

Продукція, яка була поставлена за попередніми пятьма специфікаціями позивачем, була оплачена відповідачем на підставі відповідних наказів позивача, на яких уповноважений представник відповідача ставив підпис про отримання, та факту отримання продукції за відповідними довіреностями.

Таким чином, йдеться про звичай ділового обороту між сторонами, тобто усталене правило поведінки щодо здійснення поставки продукції та розрахункових операціях щодо цієї продукції (ст. 7 ЦК України).

Продукція, яка була поставлена за специфікацією № 6 на суму 353 800,00 грн., також була отримана уповноваженим представником відповідача, про що свідчить його підпис про отримання на цьому наказі.

Крім того, матеріали справи містять копію довіреності відповідача № 1177 від 17.05.2013 на отримання спірної продукції представником ОСОБА_2

Продукція за вказаним наказом була частково оплачена відповідачем.

За таких обставин, суд не приймає доводи відповідача про відсутність у нього обовязку щодо оплати поставленої продукції за специфікацією № 6.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки останній платіж був здійснений 18.10.2013, позивач з цієї дати нарахував відповідачу 3% річних за період з 18 жовтня 2013 року до 01 жовтня 2015 року в розмірі 2347,25 грн.

Суд не погоджується з терміном нарахування річних відсотків позивачем, оскільки термін нарахування має починатися з наступного дня після оплати, тобто з 19 жовтня 2013 року до 01 жовтня 2015 року та становити 2344,11 грн.:

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку річнихКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума річних, грн.
3%18.10.201301.10.002344.11
Розрахунок перевірено за допомогою інформаційної системи «Законодавство».

Умовою п. 7.3 договору сторони передбачили відповідальність за порушення грошового зобов'язання у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За цією умовою відповідачу нарахована пеня за період з 18 жовтня 2013 року до 01 жовтня 2015 року в розмірі 23 365,88 грн.

Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, оскільки згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Позивач, нарахувавши пеню за період з 18.10.2013 по 01.10.2015, порушив вимоги ст. 232 ГК України.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється в один рік.

Виходячи з наведених норм позивач мав нарахувати пеню за період з 19 жовтня 2013 року протягом шести місяців та предявити вимогу протягом року з дня закінчення 6-ти місячного терміну після закінчення нарахування.

За правилом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, яка викладена у відзиві та прийнята судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові у позові.

За таких обставин вимога позивача про стягнення пені в розмірі 23 365,88 грн. задоволенню не підлягає.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем частково доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї вимоги, тому позов слід задовольнити частково з покладенням судових витрат на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 784,85 грн.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 32 36, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача, Приватного акціонерного товариства "Лугцентрокуз ім. С.С. Монятовського", 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр.-т Гвардійський, 30/1, оф. 101, код 13392898, на користь позивача, Державного підприємства "Завод порошкової металургії", 07400, Київська обл., м. Бровари, Промвузол, код 00186192, заборгованості за поставлений товар за договором " № 10-5006 від 24.10.12 (з урахуванням Специфікації № 6) в розмірі 40 000,00 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 19 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2015 року в розмірі 2344,11 грн. разом 42344,11 грн., крім того, судові витрати в сумі 784,85 грн.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання законної сили даним рішенням.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення підписане 18.12.2015.

Суддя А. Г. Ворожцов