КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа№ 910/9824/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Тищенко А.І.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

представники:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Баришівської районної виконавчої дирекції Київського

обласного відділення Фонду соціального страхування

з тимчасової втрати працездатності

на рішення Господарського суду міста Києва

від 19.05.2015р.

у справі №910/9824/15 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Баришівської районної виконавчої дирекції Київського

обласного відділення Фонду соціального страхування

з тимчасової втрати працездатності

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Надра"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Баришівська районна виконавча дирекція Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача повернути грошові кошти з рахунків відповідача на рахунок №0001 у ГУДКСУ у Київській області, МФО 821018, , згідно з платіжними дорученнями №161 від 29.01.2015р. на суму 11 722,33 грн., №163 від 29.01.2015р. на суму 214,25 грн., №164 від 29.01.2015р. на суму 892,56 грн., №165 від 29.01.2015р. на суму 700,28 грн., №166 від 29.01.2015р. на суму 84,42 грн., №168 від 29.012015р. на суму 79,78 грн., №170 від 29.01.2015р. на суму 695,46 грн., №171 від 29.01.2015р. на суму 553,28 грн., №11 від 30.01.2015р. на суму 3 124 грн., №18 від 03.02.2015р. на суму 81,71 грн. та №19 від 03.02.2015р. на суму 12 645,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору банківського рахунку №15715/26 від 25.10.2011р. та договору №15715/26-1 від 25.10.2011р. про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" не виконав вищезгадані платіжні документи.

В процесі судового розгляду позивач подав заяву про уточнення позовних вимог і зміну предмету позову (том справи - 1, аркуші справи - 60-61), в якій просив суд зобов'язати відповідача виконати платіжні доручення №161 від 29.01.2015р. на суму 11 722,33 грн., №163 від 29.01.2015р. на суму 214,25 грн., №164 від 29.01.2015р. на суму 892,56 грн., №165 від 29.01.2015р. на суму 700,28 грн., №166 від 29.01.2015р. на суму 84,42 грн., №168 від 29.01.2015р. на суму 79,78 грн., №170 від 29.01.2015р. на суму 695,46 грн., №171 від 29.01.2015р. на суму 553,28 грн., №11 від 30.01.2015р. на суму 3 124 грн., №18 від 03.02.2015р. на суму 81,71 грн. та №19 від 03.02.2015р. на суму 12 645,73 грн.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на необґрунтованості та непідтвердженості позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначав про те, що на виконання постанови Правління Національного банку України №83 від 05.02.2015р. "Про віднесення ПАТ "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №26 від 05.02.2015р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра", згідно з яким з 06.02.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у відповідача, у зв'язку з чим, згідно з положеннями п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", задоволення вимог позивача є неможливим, оскільки вимога позивача порушує порядок, встановлений для пред'явлення та задоволення вимог кредиторів, визначений ст. ст. 45, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/9824/15 від 19.05.2015р. у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9824/15 від 19.05.2015р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач зазначав наступне:

- позивач є клієнтом банку (відповідача), а не його вкладником чи іншим вигодонабувачем;

- правовий режим коштів на поточному рахунку має особливий статус на відміну від інших видів договорів та рахунків;

- клієнт не обмежений у праві розпоряджатися своїми коштами, крім випадків, передбачених законодавством;

- ніхто не може бути позбавлений права користування, розпорядження і володіння майном;

- надіслання розпорядження на виконання платіжного доручення банком є способом користування і володіння своїм майном;

- власники поточних (не депозитних, кредитних або інших) рахунків, відкритих в установі банку, не є кредиторами банку стосовно коштів, які зберігаються на відповідних рахунках, оскільки ці кошти належать не банку, а власникам рахунків, а відтак на операції за цими коштами жодним чином не розповсюджується мораторій. До того ж, зупинення операцій за цими рахунками не може призвести до відновлення фінансового становища банку, оскільки відновлювати власний фінансовий стан можна лише за рахунок власних активів, а не за рахунок коштів, які належать третім особам;

- поза увагою суду залишилося те, що на поточних (банківських) рахунках позивача знаходилися саме страхові кошти.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2015р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Новіков М.М.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.08.2015р.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Зеленіна В.О., Корсакової Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Зеленіна В.О., Корсакової Г.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.08.2015р.

В судове засідання 11.08.2015р. з'явився лише представник відповідача. Представник позивача не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.08.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 17.09.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Зеленіна В.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Зеленіна В.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.09.2015р.

В судове засідання 17.09.2015р. з'явився лише представник позивача. Представник відповідача не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 09.11.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Новікова М.М., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Новікова М.М., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.11.2015р.

Представники сторін в судове засідання 09.11.2015р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 30.11.2015р.

Розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Тищенко А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.11.2015р.

Представники сторін в судове засідання 30.11.2015р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 14.12.2015р.

Представники сторін в судове засідання 14.12.2015р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала можливим розглядати справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.12.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

25.10.2011р. між позивачем, як клієнтом, та відповідачем, як банком, було укладено договір банківського рахунку №15715/26 (далі - Договір банківського рахунку) (том справи - 1, аркуші справи - 13-15).

За умовами Договору банківського рахунку (розділ 1) банк відкриває клієнту поточні рахунки у гривні №5001, №5002, №5003 для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України, та зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком, що передбачені чинним законодавством України. Операції за рахунком здійснюються після отримання банком повідомлення про взяття рахунку на облік органом державної податкової служби. Банк надає клієнту платні послуги відповідно до переліку та на умовах, викладених у затверджених банком «Тарифах на розрахунково-касове обслуговування клієнтів - юридичних осіб та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності» (далі - тарифи).

В розділі 2 Договору банківського рахунку наведені права та обов'язки сторін, згідно з п.п.2.2.1, 2.3.3 якого клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України, крім випадків обмеження прав розпорядження коштами на рахунку за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Банк бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта, у відповідності з чинним законодавством України. У разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта для здійснення операції та сплати відповідної комісії за РКО на момент подання розрахункових документів до банку, здійснювати списання коштів з рахунку в межах суми встановленого овердрафту, якщо це обумовлено окремо укладеним договором між клієнтом та банком, в іншому випадку повертати розрахункові документи без виконання не пізніше наступного робочого дня з відміткою про причини повернення.

В п.8.1 Договору банківського рахунку передбачено, що останній укладений на невизначений строк та набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

25.10.2011р. між позивачем, як клієнтом, та відповідачем, як банком, було укладено додатковий договір №1 до Договору банківського рахунку №15715 від 25.10.2011р. (том справи - 1, аркуш справи - 16), за умовами якого (п.п.1, 2) клієнт доручає банку, а банк бере на себе зобов'язання щоденно здійснювати договірне списання залишку грошових коштів станом на 17 год. 30 хв. з поточного рахунку клієнта в банку шляхом оформлення меморіального ордеру. Для здійснення договірного списання надання до банку будь-яких документів не передбачається.

25.10.2011р. між позивачем, як клієнтом, та відповідачем, як банком, було укладено договір про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" №15715/26-1 (том справи - 1, аркуші справи - 17-19).

За умовами названого договору (п.п.1.1) клієнт доручає, а банк бере на себе зобов'язання по встановленню та обслуговуванню системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк", виконанню розрахункового обслуговування поточних рахунків клієнта, відкритих в банку (далі - розрахункові послуги) за допомогою програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" з функціями: створення та передача в банк платіжних документів, перегляд платіжних документів, перегляд виписок.

Відповідно до п.п.2.2.1, 2.3.1 договору про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" №15715/26-1 від 25.10.2011р. банк бере на себе зобов'язання виконувати розрахункові операції по рахунку клієнта у встановлені чинним законодавством терміни та на умовах, передбачених договором банківського рахунку №15715 від 25.10.2011р. Клієнт має право передавати в банк за допомогою програмно-технічного комплексу «Клієнт-банк» документи в національній валюті.

Згідно з п.7.1 вищезгаданого договору дія останнього може бути припинена будь-якою із сторін з наданням письмового повідомлення за один тиждень за умови повного врегулювання фінансових та майнових взаємовідносин по даному договору.

У період з 29.01.2015р. по 03.02.2015р. позивачем були передані відповідачу платіжні документи на перерахування з рахунків позивача грошових коштів на загальну суму 30 793,80 грн., а саме: платіжні доручення №161 від 29.01.2015р., №163 від 29.01.2015р., №164 від 29.01.2015р., №165 від 29.01.2015р., №166 від 29.01.2015р., №168 від 29.01.2015р., №170 від 29.01.2015р., №171 від 29.01.2015р., №11 від 30.01.2015р., №18 від 03.02.2015р. та №19 від 03.02.2015р.

Однак, в порушення умов укладеного між сторонами Договору банківського рахунку та договору про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" №15715/26-1 від 25.10.2011р. дані платіжні документи відповідачем виконані не були і кошти на рахунок отримувача не були перераховані.

Позивач вважає, що відповідач своїми діями порушує норми чинного законодавства України та положення укладених між сторонами Договору банківського рахунку й договору про встановлення та обслуговування системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" №15715/26-1 від 25.10.2011р., а також обмежує право позивача на розпорядження своїми грошовими коштами, що знаходяться на рахунках, відкритих у відповідача.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд зобов'язати відповідача виконати платіжні доручення №161 від 29.01.2015р., №163 від 29.01.2015р., №164 від 29.01.2015р., №165 від 29.01.2015р., №166 від 29.01.2015р., №168 від 29.01.2015р., №170 від 29.01.2015р., №171 від 29.01.2015р., №11 від 30.01.2015р., №18 від 03.02.2015р. та №19 від 03.02.2015р. на загальну суму 30 793,80 грн.

Місцевий господарський суд відмовив в задоволенні позову повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ст. 1066 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що у період з 29.01.2015р. по 03.02.2015р. відповідачу було передано платіжні доручення №161 від 29.01.2015р., №163 від 29.01.2015р., №164 від 29.01.2015р., №165 від 29.01.2015р., №166 від 29.01.2015р., №168 від 29.01.2015р., №170 від 29.01.2015р., №171 від 29.01.2015р., №11 від 30.01.2015р., №18 від 03.02.2015р. та №19 від 03.02.2015р. на перерахування з рахунків позивача грошових коштів на загальну суму 30 793,80 грн.

Натомість вказані платіжні документи були залишені відповідачем без виконання.

Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються наявними в матеріалах справи виписками по рахунку позивача та платіжними дорученнями (том справи - 1, аркуші справи - 20-36).

Посилаючись на те, що відповідач фактично обмежує право позивача на розпорядження своїми грошовими коштами, позивач просив суд зобов'язати відповідача здійснити перерахування грошових коштів на підставі вищезгаданих платіжних документів на загальну суму 30 793,80 грн.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

В ст. 1074 Цивільного кодексу України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначає Закон України «Про банки і банківську діяльність», який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

05.02.2015р. Правлінням Національного банку України було винесено постанову №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» до категорії неплатоспроможних».

Згідно зі ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

05.02.2015р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» (том справи - 1, аркуш справи - 54), яким, зокрема, вирішено:

- розпочати з 06.02.2015р. процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації;

- тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 06.02.2015р. по 05.05.2015р.;

- призначити уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Андріївну.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №85 від 23.04.2015р. «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» було вирішено продовжити здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» по 05.06.2015р. включно (том справи - 1, аркуш справи - 55).

04.06.2015р. Правлінням Національного банку України було винесено постанову №356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА".

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

Відповідно до ч.ч.5. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

05.06.2015р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», яким, зокрема, вирішено:

- припинити здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра» з 05.06.2015р.;

- відсторонити з 05.06.2015р. від виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Андріївну;

- розпочати процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 05.06.2015р.;

- призначити уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Андріївну строком на 1 рік з 05.06.2015р. по 04.06.2016р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду в процесі здійснення тимчасової адміністрації у відповідача.

Процедура з виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу ліквідацією банку є процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

В ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п.4 ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником в розумінні названого Закону є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

В ч.ч.1, 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що на підставі укладеного між сторонами Договору банківського рахунку у відповідача виникли зобов'язання перед позивачем, зокрема, щодо виконання розпорядження останнього про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Як уже зазначалося вище, відповідно до п.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема, щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

В даному випадку між сторонами склалися зобов'язальні відносини на підставі договору банківського рахунку, які носять майново-грошовий характер, а тому позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюються обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у відповідача тимчасової адміністрації, а відповідач є боржником (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі №910/9232/14 та постановах Вищого господарського суду України від 16.09.2014р. у справі № 910/7157/14, від 02.12.2014р. у справі №910/10423/14, від 23.12.2014р. у справі №910/9228/14, від 29.04.2015р. у справі №910/5560/14).

Відповідно до ст. ст. 45, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. З дня призначення уповноваженої особи Фонду: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку; відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю; укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

З наведеного випливає, що задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якими передбачено, що під час ліквідаційної процедури неплатоспроможного банку визначається загальна сума його заборгованості перед кредиторами (пасив), формується ліквідаційна маса банку (актив) та здійснюється її реалізація з подальшим спрямуванням коштів, одержаних від продажу майна банку, на погашення акцептованих (визнаних) вимог кредиторів в порядку черговості відповідно до ст. 52 цього Закону.

Заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів наведені в ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Як уже зазначалося вище, було розпочато процедуру ліквідації відповідача, як юридичної особи і Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено спеціальну процедуру (порядок і черговість) пред'явлення майнових вимог до відповідача (банку) та їх задоволення. Задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається.

Таким чином, відповідач не має права здійснити перерахування грошових коштів позивачу у спосіб або в іншому порядку, ніж у порядку задоволення вимог кредиторів, що визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження та положення щодо порядку задоволення вимог кредиторів банку при тимчасовій адміністрації є імперативними і застосовуються навіть за умови подання платіжного документа до введення тимчасової адміністрації, у зв'язку з чим колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач повинен виконати свої зобов'язання за укладеним договором банківського рахунку, оскільки невиконані платіжні документи були подані до запровадження у відповідача тимчасової адміністрації. При цьому, слід зазначити, що позивач не позбавлений можливості захистити свої права на грошові кошти, які знаходяться на рахунках у відповідача в порядку, передбаченому розділом VIIІ Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України від 06.10.2015р. у справі №910/10060/15).

Окрім того, предметом розгляду у даній справі є зобов'язання відповідача перерахувати кошти з рахунків позивача.

Згідно зі ст.ст. 47, 51 «Про банки і банківську діяльність» відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах та відповідно здійснення розрахункових банківських операцій є банківською послугою. Банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг виключно на підставі банківської ліцензії.

Оскільки 04.06.2015р. було відкликано ліцензію у відповідача, то останній в будь-якому випадку не має ані права, ані можливості виконувати розрахункові документи, в тому числі по рахунках позивача.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

В ст. 1 вказаного Закону зазначено, що одним із видів соціального страхування є страхування у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, а одним із страхових випадків за соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності є - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім'ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Позивач наголошує на тому, що призначення платежів за всіма спірними платіжними дорученнями є соціальними виплатами (страховими платежами). Водночас, з матеріалів справи вбачається, що призначення платежів за спірними платіжними документами, переданими на виконання відповідачу, також стосується витрат, які не є соціальними (державними) виплатами, зокрема, оплата теплопостачання (платіжне доручення №11 від 30.01.2015р. - том справи - 1, аркуш справи - 32), відсотки за залишки на рахунках (платіжне доручення №18 від 03.02.2015р. - том справи - 1, аркуш справи - 34), повернення коштів (платіжне доручення №19 від 03.02.2015р. - том справи - 1, аркуш справи - 35), тощо.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на них не розповсюджуються обмеження, встановлені ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З урахуванням всіх викладених вище обставин справи, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Натомість місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Баришівської районної виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9824/15 від 19.05.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/9824/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Тищенко

А.І. Мартюк