донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

10.12.2015 справа №913/401/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №24-93 від 18.04.2014р. ОСОБА_5 за довіреністю №8 від 14.09.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від21 вересня 2015 р. (повний текст складено та підписано 28.09.2015)
у справі№ 913/401/15 (суддя Старкова Г.М.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк Луганська область
простягнення 97 282 239,75 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 21.09.2015р. (з урахуванням ухвали від 29.09.2015р.) у справі №913/401/15 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк Луганська область про стягнення заборгованості в сумі 97 282 239,75 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 57 441 074 грн. 61 коп., пені в сумі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп., інфляційних нарахуваннь в сумі 17 336 653 грн. 18 коп. відмовлено у повному обсязі.

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на думку позивача зміни, встановлені додатковими угодами, у тому числі ціна, обсяг газу, тощо, мають розповсюджуватись на відносини, які склались з моменту укладання договору №13-202- ВТВ, а не з моменту укладання додаткових угод, у звязку з чим судом першої інстанції невірно визначено строки виконання зобовязання за поставлений природний газ.

Скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк Луганська область про стягнення 97 282 239 грн. 75 коп., з яких: основний борг за договором на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 становить 57 441 074 грн. 61 коп., пеня 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних 2 896 084 грн. 33 коп., інфляційні нарахування 17 336 653 грн. 18 коп.

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк Луганська область мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на купівлю- продаж природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 в частині оплати у встановлені строки за поставлений газ.

Як зазначає позивач, за наведеним договором останній поставив відповідачу природний газ на загальну суму 388 824 004,26 грн., що підтверджує наявними у матеріалах справи актами приймання передачі природного газу. При цьому, вартість поставленого газу відповідач оплатив частково, у зв'язку з чим зобов'язання відповідача на загальну суму 57 441 074,61грн., за твердженням позивача, є невиконаним. На вказану заборгованість позивачем нарахована пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача не виникло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 57 441 074 грн. 61 коп., з огляду на те що відповідачем не було припущено прострочення виконання грошового зобовязання за договором з урахуванням умов додаткової угоди № 11 від 22.12.2014р. та, відповідно, не виникло право на стягнення пені в сумі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп., інфляційних втрат в сумі 17 336 653 грн. 18 коп., нарахованих на суму основної заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом, 04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець та позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (покупець та відповідач у справі) укладено договір № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, згідно якого продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ (далі-газ), а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п.1.1.).

Пунктом 2.1. договору було визначено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 102 126,011 тис. куб.м. у тому числі по місяцях кварталів за наведеним переліком.

Згідно п.3.3. договору, приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

В подальшому між сторонами підписувались додаткові угоди до договору, якими змінювалась ціна газу шляхом внесення змін до п.5.2 статті 5 Договору (Додаткові угоди № 1 від 04.04.2013р., № 2 від 10.07.2013р., № 3 від 08.08.2013р., № 5 від 28.04.2014р., № 6 від 15.05.2014р., № 7 від 10.06.2014р., № 8 від 05.09.2014р., № 10 від 08.12.2014р., №13 від 10.03.2015р.).

Додатковими угодами № 9 від 10.11.2014р. та №12 від 05.02.2015р. сторонами вносились зміни щодо обсягів та ціни газу шляхом внесення змін до п. 2.1 статті 2 та п. 5.2 статті 5 договору.

Додатковою угодою №4 від 31.12.2013р. сторонами погоджено зміни до п.1.1 статті 1, п.2.1 статті 2, п.4.1. статті 4, п.5.2. статті 5, п.6.1 та статті 11 договору.

22.12.2014р. сторони підписали додаткову угоду № 11 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-202-ВТВ, якою виклали п.1.1 статті 1 Предмет договору у наступній редакції:

За договором продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2015рр. природний газ, а покупець зобовязується прийняти на оплатити газ на умовах договору.

Згідно пункт 2.1. договору, продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 134691,619тис. куб.м. у тому числі:

- у 2013 р. 51 098,637 тис. куб.м.

- у 2014 р. 42 271,096 тис. куб., у тому числі сторони визначили обсяги поставки помісячно,

- у 2015 році до 41 321,886 тис. куб.м., у тому числі сторони визначили обсяги поставки помісячно.

Пункт 6.1. статті 6 договору, сторони виклали у наступній редакції: Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки у урахуванням п.6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем і Покупцем.

У разі якщо до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використання природного газу здійснюється Покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступному за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Викладено статтю 11 Строк дії договору у наступній редакції:

«Договір набуває законної чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013року, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.»

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу газу № 13-202 ВТВ від 04.01.2014р. позивач передав протягом січня-грудня 2013 року, січня - листопада 2014 року, а відповідач прийняв за актами приймання передачі природний газ на загальну суму 388 824 004 грн. 26 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р. на суму 42 715 072,55 грн., від 28.02.2013 на суму 53 073 249,21 грн., від 31.03.2013р. на суму 47 566 086,44 грн., від 30.04.2013р. на суму 5 618 978,92 грн., від 31.05.2013р. на суму 4 437 889,89 грн., від 30.06.2013р. на суму 439 935,11 грн., від 31.07.2013р. на суму 220 806,70 грн., від 31.08.2013р. на суму 220 981,86грн., від 30.09.2013р. на суму 300,331,50 грн., від 31.10.2013р. на суму 21 236 996,91 грн., від 30.11.2013р. на суму 19 081 109,70 грн., від 31.12.2013р. на суму 25 176 648,71 грн., від 31.01.2014р. на суму 36 299 829,55 грн., від 28.02.2014р. на суму 40 334 360,81 грн., від 31.03.2014р. на суму 17 992 633,80 грн., від 30.04.2014р. на суму 6 623 944,79 грн., від 31.05.2014р. на суму 7 042 840,30 грн., від 30.06.2014р. на суму 5 281 501,26 грн., від 31.07.2014р. на суму 303 497,64 грн., від 31.08.2014р. на суму 251 500,34 грн., від 30.09.2014р. на суму 12 426 978,87 грн., від 31.10.2014р. на суму 17 252 225,77 грн., від 30.11.2014р. на суму 24 926 603,63грн.

Відповідач на момент розгляду спору судом здійснив часткову оплату переданого йому обсягу газу на суму 281 382 929,65 грн. За твердженням позивача, станом на 28.04.2015р. розмір основного боргу відповідача за поставлений газ складає 57 441 074, 61грн. У звязку з тим, що відповідач порушив умови договору в частині невчасного проведення розрахунків за поставлений природний газ, позивачем на суму заборгованості нараховано пеню в сумі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп. та інфляційних нарахуваннь в сумі 17 336 653 грн. 18 коп.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків місцевого господарського суду щодо необґрунтованості позовних вимог та відмови в їх задоволенні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3 Господарського кодексу України регламентуються, насамперед, його положеннями, Цивільним кодексом України та умовами договору купівлі продажу.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до приписів ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами виникли зобовязання на підставі договору № 13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) та сплатити за нього грошову суму (ст.655 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами у даній справі внаслідок прострочення відповідачем строків оплати за поставлений позивачем природний газ за договором на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р. за № 13-202-ВТВ, що використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

Природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат відповідач повинен придбавати відповідно до норм чинного законодавства, зокрема Постанови КМУ №1729 від 27.12.2001р., договорів на розподіл природного газу, укладеним з постачальником природного газу. Розрахунок нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат визначається відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003р. № 264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 571/7892, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення обєму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.01.2003р. № 595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003р. №1224/8545.

Відповідно до вище зазначеної Методики виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу це газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами , а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Згідно до п. 2.1.5 Постанови НКРЕКП від 03.04.2013р. №369 Про затвердження Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу для встановлення тарифу на транспортування природного газу, субєкт господарювання подає до НКРЕ заяву, до якої додається розрахунок витрат, повязаний із закупівлею природного газу, що використовується для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу.

Як встановлено місцевим господарським судом відповідач, виконав вимоги постанови НКРЕ № 369 при здійсненні розрахунку ВТВ, втім затверджені Міненерговугіллям для ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" обсяги ВТВ значно менші від розрахованого відповідно до вимог Методик. Витрати на придбання природного газу на ВТВ та нормовані втрати становлять матеріальні витрати підприємства та повинні бути враховані в тарифі на транспортування природного газу. Обсяги ВТВ для ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", як газорозподільне підприємство, що має ліцензію на розподіл природного газу на території Луганської області, зобовязано закупити природний газ для ВТВ та нормованих втрат, для того щоб доставити поставлений газ постачальникам природний газ до споживачів, кошти за який відшкодовуються шляхом закладання даних витрат в тариф на транспортування для ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз". За надані послуги по транспортуванню природного газу розподільними газопроводами товариству зобовязані сплатити кошти замовники послуг, тобто постачальники природного газу НАК Нафтогаз України.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу №13-202-ВТВ від 04.01.2013р. та з метою узгодження вартості природного газу, обсягів природного газу та інших умов до останнього було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб відповідача у природному газі для потреб виробничо-технологічних втратах та порядок проведення розрахунків між сторонами.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобовязання мають виконуватися належним чином.

Приписами ст.530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобовязані встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк.

Стаття 653 ЦК України встановлює, що у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що уклавши додаткову угоду № 11 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. № 13-202-ВТВ, сторони фактично змінили порядок розрахунків та строк дії договору, зокрема, передбачивши, що тільки у випадку, якщо до 20 числа місяця наступного за місцем поставки газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок здійснюється за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа наступного за місцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа у місяці наступному за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Як зазначалося вище, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині розрахунків за газ - до повної її здійснення.

Таким чином, датою остаточного розрахунку за фактично використаний відповідачем газ є не пізніше 20.01.2016 р. оскільки договір поставки газу діє до 31.12.2015 р.

За таких обставин, твердження позивача про те, що Додаткова угода від 22.12.2014 р. до договору купівлі-продажу природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 р. діє з моменту його підписання та не розповсюджується на правовідносини, які існували до його прийняття, не має під собою законного підґрунтя.

Слід також зазначити, що відповідач повністю розрахувався за поставлений природний газ з січня 2013р. по жовтень 2014р.

Виходячи з того, що, остаточний термін виконання зобовязання відповідача за договором купівлі-продажу природного газу № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 р. не настав, у звязку з чим позивачем безпідставно заявлена вимога про стягнення пені в розмірі 19 608 427 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 2 896 084 грн. 33 коп. та інфляційних нарахуваннь в сумі 17 336 653 грн. 18 коп., суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм законодавства при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Рішення господарського суду Луганської області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 21.09.2015р. у справі №913/401/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3