КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа№ 910/20943/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Крашеніннікова М.І. (довіреність №851/2014 від 24.12.2014 р.)

від відповідача - Строєв О.В. (довіреність б/н від 09.09.2015 р.)

від третьої особи - Шевченко В.М. (довіреність б/н від 07.10.2015 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування»

на рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 р.

у справі №910/20943/15 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Національна Будівельна Компанія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Національна Будівельна Компанія» про стягнення з відповідача затрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 4022,80 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.09.2015 р. залучено до участі у справі ТОВ «Явір-Житлобуд-2» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.10.2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення, а саме ст. 34 ГПК України та ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Житлобуд-2» в судовому засіданні заявив, що у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно акта Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 28.03.2008 р., затвердженого заступником голови Святошинської районної державної адміністрації м. Києва, було прийнято в експлуатацію пред'явлені державній приймальній комісії житлові будинки № 6 (секції 5, 6, 7), № 28 (секції 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11), забудови території між бульв. Кольцова, вул. Картвелішвілі та вул. В.Ульянова житловими будинками з комплексом соціально-побутового обслуговування у Святошинському районі м. Києві (бульвар Кольцова, 14) нове будівництво. Із зазначеного акта вбачається, що будівництво здійснено генеральним підрядником Закритим акціонерним товариством «Національна Будівельна Компанія», найменування якого змінено на Приватне акціонерне товариство «Національна Будівельна Компанія», експлуатаційною організацією є ТОВ "Явір-Житлобуд-2».

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві видано сертифікат відповідності від 14.04.2010 р. серії КВ № 000125, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта: будівництво житлових будинків з комплексом соціально-побутового обслуговування на бульв. Кольцова, 14 у Святошинському районі м. Києва (житловий будинок № 26, секція 1).

Розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 15.05.2008 р. № 746 присвоєно житловому будинку № 28 (секції 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11) по бульв. Кольцова, 14 поштову адресу: бул. Кольцова, 14-Д.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом і зареєстрованого в реєстрі за № 4212, фізичні особи Рейда К.М. та Рейда О.О. набули право власності на квартиру № 406, що знаходиться за адресою: місто Київ, бульвар Кольцова, будинок 14Д, квартира 406, загальною площею 115,50 м2.

Між фізичною особою Рейдою К.М., як страхувальником, та ПрАТ «ПРОСТО-страхування», як страховиком, укладено договір добровільного страхування майна та відповідальності від 21.05.2013 р. № 019436, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, виникають внаслідок настання страхового випадку, та пов'язані з:

- володінням, користуванням, розпорядженням квартирою;

- обов'язком страхувальника відшкодувати заподіяну ним шкоду (збиток), заподіяну третім особам, внаслідок пожежі, вибуху, витікання рідини з водопровідних, каналізаційних, опалювальних і протипожежних систем (п. 1 договору страхування).

Згідно п. 13 договору страхування, строк його дії встановлено з 28 травня 2013 року до 27 травня 2014 року.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Як вбачається з матеріалів справи, Рейда К.М. звернувся до ТОВ «Явір-Житлобуд-2» із заявою від 21.10.2013 р., в якій Рейда К.М. просив начальника житлово-комунального господарства скласти акт про підтоплення квартири, яке відбулось 20 жовтня 2013 року.

ТОВ «Явір-Житлобуд-2» надає власникові квартири Рейда О.О. послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у житловому будинку № 14-Д по бульвару Кольцова у Святошинському районі міста Києва на підставі договору від 12.08.2010 р. № 4406 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також надає послуги вказаній власниці з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, і водовідведення на підставі договору від 12.08.2010 р. № 4406-Т.

23.10.2013 р. начальником ЕТВ, майстром технічної дільниці, черговим сантехніком у присутності Рейди К.М. складено акт обстеження квартири, затвердженого директором ТОВ «Явір-Житлобуд-2».

З акта обстеження від 23.10.2013 р. вбачається, що 20.10.2013 р. у квартирі сталось затоплення ванної кімнати та стіни коридору з вищерозташованого поверху. За результатами обстеження виявлено: намокання стіни, ушкодження та відшарування шпалер у коридорі квартири (загальна площа 2,0 м2); намокання електричної проводки люстри у ванній кімнаті, що унеможливлює її включення у зв'язку із спрацюванням автоматичного вимикача.

Відповідно до висновків комісії, наведених в акті від 23.10.2013 р., причиною вищенаведеного є неякісний монтаж забудовником ТОВ «НБК» центрального стояку водовідведення, а саме: з'єднання трійника до прямої ділянки труби - не до кінця одягнена сполучна муфта.

21.10.2013 р. Рейда К.М. звернувся до страховика ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про настання події, яка має ознаки страхової.

22.10.2015 р. представником ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було оглянуто квартиру Рейди К.М., за наслідками чого було складено акт огляду від 22.10.2013 р. до договору страхування.

Згідно звіту від 26.11.2013 р., складеного фізичною особою-підприємцем Манжос О.А. (Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 30.06.2005 р. № 3361, Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності від 16.09.2013 р. № 15171/13), вартість матеріального збитку, завданого страхувальникові через пошкодження квартири, на дату оцінки складає 4522,80 грн. (з ПДВ).

Крім того, оцінювачем ФОП Манжос О.А., представником страховика та страхувальником складено і підписано дефектний акт від 26.11.2013 р. № 26/11 з якого вбачається, що під час огляду та обстеження квартири встановлено наступне: в результаті затоплення водою зі стоякової труби пошкоджено оздоблення приміщення квартири, а саме: пошкоджена стіна площею 1,50 м х 2,55 м - на 40 % поверхні спостерігається ураження шпалер, схоже на грибкове.

30.05.2014 р. Рейда К.М. у зв'язку із залиттям його квартири, звернувся до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування в сумі 4022,80 грн.

На підставі договору страхування, заяви страхувальника від 30.05.2014 р., розрахунку страхового відшкодування від 03.06.2014 р. № 89581 та страхового акта від 03.06.2014 р. № 89581, позивач своїм розпорядженням від 04.06.2014 р. доручив бухгалтерії здійснити виплату страхувальникові Рейді К.М. страхового відшкодування у розмірі 4022,80 грн.

Факт виплати страхового відшкодування страхувальникові підтверджується випискою з поточного рахунку позивача від 08.07.2014 р., засвідчена копія якого міститься у матеріалах справи. З вказаної виписки вбачається, що виплата грошових коштів відбулась 08.07.2014 р. в сумі 4022,80 грн.

26.02.2015 р. позивач надіслав ПрАТ «НБК» лист-вимогу від 25.02.2015 р. з вихідним № 04-1116, згідно якого просив відповідача перерахувати на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 4022,80 грн., тобто відшкодувати суму, яка була виплачена страхувальникові. Вказаний лист відповідач отримав 27.02.2015 р., про що свідчить повідомлення поштового зв'язку про вручення поштового відправлення (засвідчена копія міститься у матеріалах справи).

Однак, як стверджує позивач, відповідач вимогу, викладену у листі від 25.02.2015 р. № 04-1116, не виконав та відповіді не надав.

Спір між сторонами у даній справі виник, внаслідок невиконання відповідачем вимоги позивача щодо відшкодування страхового відшкодування у сумі 4022,80 грн., виплаченого останнім страхувальникові у зв'язку із настанням страхового випадку у вигляді затоплення квартири.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, за наслідками виплати позивачем, як страховиком, страхувальникові - Рейді К.М. страхового відшкодування у розмірі 4022,80 грн., до позивача, як до нового кредитора, перейшло право вимоги від особи, відповідальної за спричинення шкоди (затоплення), відшкодування вказаної суми коштів.

Отже, факт завдання власникам квартири збитків внаслідок її затоплення (коридор, ванна кімната) учасниками судового процесу у даній справі не заперечується.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Позивач вважає, що причиною настання страхового випадку є неякісний монтаж центрального стояку водовідведення, виконаного ПрАТ «НБК».

З акта обстеження від 23.10.2013 р. вбачається, що його підписано начальником ЕТВ, майстром технічної дільниці, черговим сантехніком у присутності власника квартири Рейди К.М. та затверджено директором ТОВ «Явір-Житлобуд-2», тобто за відсутністю уповноваженого представника генерального підрядника ПрАТ «НБК».

Крім того, позивачем також було проведено огляд квартири, про що складено акт від 22.10.2013 р., який підписано лише представником страховика і страхувальника - власника квартири.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що вказаними сторонами було запрошено представника генерального підрядника - ПрАТ «НБК» на будь-який огляд квартири, проведеного позивачем та третьою особою, та центрального стояку водовідведення. З пояснень, наданих у судових засіданнях вбачається, що представник відповідача на огляд квартири та стояку водовідведення даними сторонами не запрошувався. Також у матеріалах справи міститься засвідчена копія журналу вхідної/вихідної кореспонденції ПрАТ «НБК», з якої вбачається, що за період з 15.10.2013 р. по 31.10.2013 р. від позивача або третьої особи у справі до відповідача не надходило запрошення на огляд квартири та стояку водовідведення.

Таким чином, акти від 22.10.2013 р. та від 23.10.2013 р. складено позивачем і третьою особою фактично в односторонньому порядку, тобто без присутності особи, яку останні вважають винною у завданні власникові квартири збитків.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, жодна зі сторін, яка підписала акт обстеження від 23.10.2013 р., не є суб'єктом експертної діяльності, а тому висновки, наведені у вказаному акті, не можуть бути прийняті судом як такі, що достеменно доводять вину відповідача у завданні власникові квартири збитків.

Частинами 1, 2 ст. 884 ЦК України передбачено, що підрядник гарантує досягнення об'єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об'єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Гарантійний строк становить десять років від дня прийняття об'єкта замовником, якщо більший гарантійний строк не встановлений договором або законом. Підрядник відповідає за дефекти, виявлені у межах гарантійного строку, якщо він не доведе, що вони сталися внаслідок: природного зносу об'єкта або його частин; неправильної його експлуатації або неправильності інструкцій щодо його експлуатації, розроблених самим замовником або залученими ним іншими особами; неналежного ремонту об'єкта, який здійснено самим замовником або залученими ним третіми особами.

Виходячи з акта обстеження від 23.10.2013 р., при будівництві житлового будинку 14-Д по бульвару Кольцова у місті Києві генеральним підрядником - ПрАТ «НБК» було допущено дефект, за який останній має нести відповідальність.

Проте, допустимим доказом наявності у відповідача вини у затопленні квартири може бути висновок експерта, зробленого за наслідками проведеної ним будівельно-технічної експертизи, відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 р. № 1950/5).

Однак, до проведення робіт, пов'язаних з усуненням наслідків затоплення, ані позивачем, ані третьою особою у справі не було ініційовано проведення будівельно-технічної експертизи центрального стояку водовідведення у зв'язку з яким, як стверджують вказані учасники судового процесу у справі, відбулося затоплення квартири.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності у відповідача вини у настанні страхового випадку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні й підстави для призначення у справі будівельно-технічної експертизи за ініціативою суду, оскільки наслідки затоплення квартири було усунено.

Таким чином, підсумовуючи сукупність наведених вище обставин даної справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми затрат по виплаті страхового відшкодування у розмірі 4022,80 грн. є необгрунтованими та безпідставними, оскільки висновок, наведений в акті обстеження від 23.10.2013 р., щодо неякісного монтажу забудовником ТОВ «НБК» центрального стояку водовідведення, позивачем належним чином не доведено та документально не підтверджено. Тобто вина відповідача у завданні страхувальникові збитків є недоведеною, а тому й відсутній причино-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і збитками, що, у свою чергу, виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування позивачеві суми, виплаченої останнім його страхувальникові у сумі 4022,80 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення, а саме ст. 34 ГПК України та ст.ст. 22, 1166 ЦК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.10.2015 р. у справі №910/20943/15 залишити без змін.

Справу №910/20943/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун