ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Справа № 917/1823/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шепітько І.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Черленяк М.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за дорученням № 99 від 16.10.2015 року

відповідача ОСОБА_2 за дорученням № 01-19/93 від 14.01.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 5280 Х/1-32) на рішення господарського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" ОСОБА_3, м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю", м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення грошових коштів у сумі 262507,82 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року (суддя Гетя Н.Г.) позов задоволено. Стягнуто з ПАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" на користь ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" ОСОБА_3 209753,41 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами та 52754,41 грн. пені. Стягнуто з ПАТ "Кременчуцький завод технічного вуглецю" до Спеціального фонду державного бюджету 5250,16 грн судового збору (т.2 а.с.46-48).

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Вказує на те, що згідно зі ст. 601 ЦК України за його заявою в лютому 2015 року ПАТ «Златобанк» проведено зарахування зустрічних вимог, а саме: припинено зобов'язання ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» щодо повернення ПАТ «Златобанк» коштів у розмірі 29000000,00 грн. за Кредитним договором № 180/3 0/13-КЬ від 20 червня 2013 року шляхом зарахування зобов'язання ПАТ «Златобанк» щодо повернення ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» коштів у розмірі 29000000,00 грн. за Договором депозиту №2/30/1 від 27 березня 2014 року. У зв'язку з припиненням зобов'язань платіжним дорученням №6 від 13 лютого 2015 року, в операційний час, ПАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» ініційовано переказ з поточного рахунку ПАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» № 2285 на рахунок № 2285 грошових коштів в сумі 209753,42 грн. з призначенням платежу: сплата процентів за лютий 2015 р. за користування кредитними коштами по Договору №180/30/13-КL від 20 червня 2013 року (т.2 а.с.55-58).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному зясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним договором № 91/19/13-KL від 03.04.2013 р. щодо сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом. Також зазначаэ, що станом на 13.02.2015 року зобовязання апелянта по сплаті процентів за користування кредитними коштами у лютому 2015 року не виникло. Крім того, правовідносини за Договором банківського рахунку та правовідносини за Кредитним Договором утворюють окремі інститути, у звязку з чим правовідносини за Договором банківського вкладу не впливають на дійсність зобовязань, строки та умови виконання за Кредитним договором. На цій підставі відповідач просить рішенням господарського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення (т.2 а.с.102-106).

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Задовольняючи позовні вимоги господарський суд зазначив, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором в редакції Додаткових угод до Кредитного Договору, виконав належним чином, надавши відповідачу кредит 40 000 000,00 грн. з кінцевою датою повернення кредиту до 19 червня 2015 року включно, що підтверджується випискою про рух коштів на рахунку відповідача з 01.12.2014 р. по 13.05.2015 р. Даний факт відповідачем не заперечується. Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору, 20.06.2013 року між ПАТ ЗЛАТОБАНК та ПАТ КЗТВ було укладено Договір іпотеки. За даними позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Кредитного договору № 180/30/13-KL від 20.16.2013 р. за останнім станом на 10.08.2015 року утворилась заборгованість по сплаті процентів за лютий 2015 р. в розмірі 209 753,41 грн. та по сплаті пені в розмірі 52 754,41 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача 12.08.2015 року було направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання, проте, за даними позивача, станом на момент подачі даного позову відповідач заборгованість так і не погасив. У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання. Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором щодо сплати процентів в сумі 209753,41 грн за лютий місяць 2015 р. по кредитному договору № 180/30/13-KL від 20.106.2013 року підтверджуються матеріалами справи, тобто доведена позивачем належними доказами. За даних обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Заперечення відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, судом оцінюються критично та суд зазначає, що відповідно до ст. 30 України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", переказ вважається завершеним, зокрема, з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів зарахування коштів на рахунок ПАТ "Златобанк", у суду відсутні підстави вважати зобов'язання відповідача по сплаті процентів за користування кредитними коштами за лютий місяць 2015 р. по кредитному договору № 180/30/13-KL від 20.106.2013 року виконаним. У Договорі сторони встановили, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості (п. 4.1 Кредитного договору № 180/30/1-KL від 20.16.2013 року). Позивачем надано розрахунок пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів. Суд перевірив нарахування пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів та прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 52754,41 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту за період з 11.03.2015 року по 10.08.2015 року (т.2 а.с.55-58).

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

20 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством ЗЛАТОБАНК (Банк) та Публічним акціонерним товариством Кременчуцький завод технічного вуглецю (Позичальник) укладено Кредитний договір № 180/30/13-KL (т.1 а.с. 156-164).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредитні кошти в гривні у формі кредитної лінії для повернення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 30 000 000,00 грн.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата у вигляді фіксованої процентної ставки в розмірі 21 процент річних за користування кредитними коштами в гривні.

У п.1.2 Кредитного договору сторони визначили, що строк повернення кредитних коштів по 19 червня 2015 року включно.

Згідно з п. 2.5. Кредитного договору, сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів приймається рік і місяць, рівні календарній кількості днів. День повернення кредиту до розрахунку не приймається.

Пунктом 2.6 Кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитними коштами сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів. Якщо останній день повернення кредиту та/або сплати процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, то позичальник має право повернути кредит та/або сплатити проценти наступного робочого дня. Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством ЗЛАТОБАНК (Банк) та Публічним акціонерним товариством Кременчуцький завод технічного вуглецю (Позичальник) укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 180/30/13-KL від 20.06.2013 року, відповідно до якої сторони домовились п.1.1. Кредитного договору № 180/30/13-KL викласти в наступній редакції: «Банк надає Позичальнику кредитні кошти в гривні у формі кредитної лінії для повернення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 40 000 000,00 грн.» (т.1 а.с.165).

30.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством ЗЛАТОБАНК (Банк) та Публічним акціонерним товариством Кременчуцький завод технічного вуглецю (Позичальник) укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 180/30/13-KL від 20.06.2013 року, відповідно до якої сторони домовились п.1.4. Кредитного договору № 180/30/13-KL викласти в наступній редакції: «За користування кредитними коштами встановлюється плата у вигляді фіксованої процентної ставки (надалі за текстом "Проценти") в розмірі 24 проценти річних за користування кредитними коштами в гривні» (т.1 а.с.166).

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору, 20.06.2013 року між ПАТ ЗЛАТОБАНК та ПАТ КЗТВ укладено Договір іпотеки (т.1 а.с.65).

З позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він свої зобов'язання за Кредитним договором в редакції Додаткових угод до Кредитного Договору, виконав належним чином, надавши відповідачу кредит 40000000,00 грн. з кінцевою датою повернення кредиту до 19 червня 2015 року включно, що підтверджується випискою про рух коштів на рахунку відповідача з 01.12.2014 року по 13.05.2015 року. Проте, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Кредитного договору № 180/30/13-KL від 20.16.2013 року станом на 10.08.2015 року утворилась заборгованість по сплаті процентів за лютий 2015 року в розмірі 209 753,41 грн. та по сплаті пені в розмірі 52 754,41 грн. (а.с.4-6).

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України, визначено підстави виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

З матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» укладено Договір банківського рахунку №2285-ЮР, який Договором від 01.08.2013 року викладений в новій редакції, згідно умов якого ПАТ «Златобанк» зобов'язався відкрити ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» поточний рахунок та здійснювати його розрахункове-касове обслуговування (т.1 а.с.142-151).

27 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» (Вкладник) укладено Договір депозиту № 2/30/1 (на вимогу), відповідно до п.1.1 якого Вкладник згідно чинного законодавства України перераховує, а Банк приймає на відкритий Вкладнику (депозитний) рахунок суму грошових коштів в національній валюті України в розмірі 51000,00 грн. на строк з 27.03.2014 року по 26.03.2015 року включно ( т.1 а.с.152-155).

У відповідності до Договору депозиту №2/30/1 від 27 березня 2014 року на відкритому ПАТ «Златобанк» вкладному (депозитному) рахунку перебувала сума вкладу ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» у розмірі 29000000,00 грн.

У судовому засіданні представник відповідача вказує на те, що згідно з положеннями ст. 601 Цивільного кодексу України за заявою ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» в лютому 2015 року ПАТ «Златобанк» проведено зарахування зустрічних вимог, а саме: припинено зобов'язання ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» щодо повернення ПАТ «Златобанк» коштів у розмірі 29 000000,00 грн. за Кредитним договором № 180/3 0/13-КL від 20 червня 2013 року, шляхом зарахування зобов'язання ПАТ «Златобанк» щодо повернення ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» коштів у розмірі 29000000,00 грн. за Договором депозиту №2/30/1 від 27 березня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням №6 від 13 лютого 2015 року, в операційний час, ПАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» ініційовано переказ з поточного рахунку ПАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» № 2285 на рахунок № 2285 грошових коштів в сумі 209753,42 грн., з призначенням платежу: сплата процентів за лютий 2015 року за користування кредитними коштами по договору №180/30/13-КL від 20 червня 2013 року (т.1 а.с.169).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на вказаному платіжному дорученні стоїть відмітка ПАТ «Златобанк» про те, що воно отримано банком 13 лютого 2015 року.

Згідно зі ст. 1089 Цивільного кодексу України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку-у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч. З ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з пунктом 1.15 Інструкції, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Згідно з п. 2.2 та п. 2.3 Договору №2285-ЮР від 25 травня 2011 року, платежі з рахунку Клієнта проводяться за його дорученням на підставі розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли від Клієнта протягом операційного часу, здійснюються Банком в день надходження документів. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли після операційного часу, Банк виконує не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п.3.3.2 Договору банківського рахунку банк бере на себе зобовязання своєчасно здійснювати розрахункові операції Клієнта згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України.

У п. 3.3.5 Договору банківського рахунку зазначено, що банк бере на себе зобовязання за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа за умови його подання в операційний час, відповідно до умов цього договору.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Проте, в порушення умов Договору та чинного законодавства переказ коштів ПАТ «Златобанк» не здійснив, обґрунтування відмови переказу не надав.

З ОСОБА_4 № 857 від 25 березня 2015 року вбачається, що ПАТ «Златобанк» повідомив відповідача про те, що 13.02.2015 року надійшло платіжне доручення № 6 з призначенням платежу "сплата процентів за лютий 2015 року за користування кредитними коштами по договору №180/30/13-КL від 20.06.20ІЗ року". Разом з тим, згідно умов кредитного договору № ЮО/13-КL від 20.06.20ІЗроку відсотки за кредитною лінією остаточно нараховуються першого чи сла місяця, що слідує за місяцем нарахування відсотків. Таким чином, 13.02.2015 року відсотки за кредитним договором №180/30/13-КL від 20.06.2013року не були нараховані. Підставою для зміни умов кредитного договору в частині дострокового нарахування відсотків може відповідне бути рішення Кредитного комітету банку. Йдучи на зустріч Вашому підприємствe працівниками відділення «Кременчуцька РД» АТ «ЗЛАТОБАНК» було запропоновано головному бух галтеру пані ОСОБА_4 звернутись до банку з листом про нарахування відсотків за кредитом станом на 13.02.2015 року. Проте, такий лист до банку не надійшов, у зв'язку з чим, по закінченні опе раційного часу банку 13.02.2015 року платіж був відкладений до наступного робочого дня, тобто до 16.02.2015року. В той же час, постановою Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення ПАТ «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.02.2015 року прийнято рішення № 30 про запровадження з 14.02.2015 року тимчасової адміністрації та при значення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк» (т.2 а.с.172).

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання ПАТ «Златобанк» на неможливість виконання платіжного доручення, оскільки подане в операційний час, в межах залишку грошових коштів на розрахунковому рахунку відповідача, відповідало вимогам визначеним Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976.

Посилання на запровадження в ПАТ «Златобанк» тимчасової адміністрації також є безпідставним, оскільки платіжне доручення подано до виконання в операційний час 13.02.2014, тобто до введення тимчасової адміністрації 14.02.2015 згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що виконання обов'язку відповідача сплатити грошові кошти за користування кредитними коштами прямо пов'язано з обов'язком ПАТ «Златобанк» провести розрахункову операцію.

Відповідно до 4.1,3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона повинна зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Приймаючи до уваги, що відповідач приступив до виконання зобов'язання по сплаті процентів а також вчинив дії по ініціюванню переказу, на думку колегії суддів він не може вважатись таким, що прострочив виконання зобов'язання, оскільки в даному випадку мало місце прострочення кредитора ПАТ «Златобанк».

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 13 травня 2015р. № 99 (зі змінами згідно Рішення №100 від 18.05.2015р.) «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Златобанк» з 14 травня 2015 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку зупиняється закінченням технологічного циклу конкретних операцій.

Ст. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Таким чином, з дня початку процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» стало неможливим виконання зобов'язання передбачене абзацом 3 п. 2.6. кредитного договору №180/30/13КL від 20 червня 2013 року по сплаті процентів на рахунок №2285 в ПАТ «Златобанк».

Відповідно до ст. 607 ЦК України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Приймаючи до уваги, що неможливість виконання зобов'язання по сплаті процентів на рахунок №2285 в ПАТ «Златобанк» сталась внаслідок прострочення кредитора ПАТ «Златобанк», боржник не несе відповідальність за ё неможливість виконання.

Згідно зі статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано та не доведено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів того, що прострочення виникло з вини відповідача, у звязку з чим позовні вимоги необґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та скасування рішення господарського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 2 ст. 103, п.3 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 22 жовтня 2015 року у справі № 917/1823/15 скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 15.12.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Черленяк М.І.