донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

09.12.2015 справа №905/1463/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1Л ОСОБА_2, ОСОБА_3
При секретарі За участю представників сторін позивача відповідача розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 не зявились не зявились Приватного акціонерного підприємства Українська акціонерна страхова компанія АСКА, м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від28.09.2015р.
у справі№905/1463/15 (суддя Зінченко Н.Г.)
за позовом до про Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, м.Київ Приватного акціонерного підприємства Українська акціонерна страхова компанія АСКА, м.Запоріжжя стягнення 14248,99 грн.
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ звернулась з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», м. Запоріжжя про стягнення відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 14 248,99 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/14-1455 від 03.03.2014 р. у звязку з настанням страхового випадку ДТП, виплачено страхове відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 (винуватця ДТП) застрахована у ПрАТ «УАСК «АСКА» за полісом обовязкового страхування ЦПВВНТЗ № АІ/0363618. Таким чином, відповідно до положень чинного законодавства позивачем отримано право вимагати від відповідача відшкодування в порядку регресу понесених збитків в межах ліміту за полісом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказував, що обґрунтованою є сума 12 129,71грн. На момент розгляду справи неоспорювана сума сплачена не була.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.09.2015 року у справі № 905/1463/15 позовна заява задоволена у повному обсязі.

Відповідачем у справі - Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, у якій апелянт просить змінити рішення суду та зменшити суми виплати страхового відшкодування з 12 248,99 грн. до 12 129,71грн.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що розмір збитків визначений без врахування зносу автомобіля, пробіг якого становить 111 914 тис. км. (на це вказувалась і у відзиві на позовну заяву при розгляду спору у суді першої інстанції).

Сторони у судове засідання Донецького апеляційного господарського суду не з»явились. Скарга розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.101 ГПК законність та обґрунтованість рішення господарського суду перевіряється у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

10.11.2014 р. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 Вказаний факт підтверджується довідкою про ДТП № 9461232 та постановою Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2014 р. по справі № 756/16160/14-п (3/756/6736/14).

Згідно частини 2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

В статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» зазначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Автомобіль «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахований позивачем згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/14-1455 від 03.03.2014 р. Страхувальником є ПII «ВІП-РЕНТ».

Відповідно до пункту 18.7.3 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/14-1455 від 03.03.2014 р. страхове відшкодування (страхова виплата) може бути сплачене, зокрема, шляхом оплати рахунків ремонтних підприємств (СТО) за відновлювальний ремонт ТЗ та рахунків підприємств на купівлю деталей, вузлів, агрегатів, що підлягають заміні.

Згідно рахунку-фактури № СФ-0000018 від 13.01.2015 р., складеного та наданого станцією технічного обслуговування Товариства з обмеженою відповідальністю «Бровари моторс» сума відновлювального ремонту автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 14 248,99 грн.

Відповідно до страхового акту № ДККА-41142 від 22.01.2015 р., що складений позивачем згідно умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/14-1455 від 03.03.2014 р., сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті, становить 14 248,99 грн. Зазначену суму страхового відшкодування позивач відшкодував страхувальнику - ПІІ «ВІП-Рент», шляхом сплати вартості відновлюваного ремонту станції СТО (ТОВ «Бровари моторс»), що підтверджується наявною у справі належним чином засвідченою копією платіжного доручення № 1242 від 23.01.2015 р. В даному платіжному дорученні в графі призначення платежу зазначено: страх. відшкод. 28-0199-2700/14-1455 в03.03.14 стр. акт ДККА-41142 в 22.01.15 ПІІ «ВІП-Рент» Рахунок СФ-18 від 13.01.2015р. Без ПДВ, отримувач - Бровари моторс ТОВ.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ» за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ 0363618 (термін дії до 07.08.2015 р.) застрахована на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди в ПрАТ «УАСК «АСКА», що підтверджується даними, встановленими підрозділом ВДАІ Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві у довідці № 9461232, а також не заперечується відповідачем.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2014 р. по справі № 756/16160/14-п (3/756/6736/14) учасника спірного ДТП ОСОБА_5 (водія автомобіля «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост.124 КУпАП.

Наявні у справі матеріали також свідчать про те, що заявою № 23336 від 10.03.2015 р. позивач звернувся до ПрАТ «УАСК «АСКА» з вимогою виконати зобов'язання з виплати страхового відшкодування шляхом сплати 14 248,99 грн.

Відповідачем вказана заява № 23336 від 10.03.2015 р. була отримана 13.03.2015 р., про що свідчить відмітка уповноваженої особи ПрАТ «УАСК «АСКА» на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, та залишена відповідачем без відповіді.

Згідно ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 ст.1191 ЦК).

Виходячи з приписів вищевказаний статей Цивільного кодексу України слідує, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Частиною 4 ст.9 Закону «Про страхування» передбачено, що розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

У спорі, що розглядається, дії страховика (позивача) щодо перерахування страхового відшкодування безпосередньо особі (авторизованому сервісному центру), яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу, свідчать про досягнення відповідної згоди між сторонами Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/14-1455 від 03.03.2014 р.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Верховним Судом України у листі від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» роз'яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Наявність страхового акту від 22.01.2015 р. № ДККА-41142, платіжного доручення від 23.01.2015 р. № 1242, ремонтної калькуляції, акту № БН-0000020 з надання послуг по ремонту автомобіля від 13.01.2015 р. та рахунку-фактури № СФ-0000018 від 13.01.2015 р., виставленого станцією технічного обслуговування ТОВ «Бровари моторс», яке надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, є доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування в сумі 14 248,99 грн., які виникли внаслідок ДТП.

Таким чином, господарський суд правомірно виходив з того, що надані позивачем документальні докази є належними та допустимими, та такими, що підтверджують розмір шкоди в розмірі 14 248,99 грн., що підлягав відшкодуванню в порядку регресу. При цьому, докази перерахування суми страхового відшкодування як у вказаній, так і не оспорюваній сумі, відповідачем не надані.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Здійснена позивачем виплата страхового відшкодування в спірній сумі (без врахування зносу) на користь страхувальника не суперечить приписам вищевказаній статті Закону та умовам Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/14-1455 від 03.03.2014 р.

З огляду на обставини настання страхового випадку, господарський суд визнав безпідставними твердження відповідача про необхідність врахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу при розрахунку розміру страхового відшкодування.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного тайна України від 24.11.2003 №142/5/2092, фізичний знос КТЗ (його складників) - це утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

У пункті 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ) зазначено, що значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

В розумінні зазначеної Методики автомобілі марки «Форд» підпадають під визначення «інших легкових КТЗ», а отже значення коефіцієнта фізичного зносу даної марки автомобіля приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років.

Як вбачається з матеріалів справи, із застрахованим позивачем автомобілем «Форд» 2011 року випуску, ДТП сталася у 2014 році, тобто його строк експлуатації на момент скоєння ДТП не перевищував 7 років, а тому коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу дорівнює нулю.

Наведеним спростовується помилкове твердження відповідача про неврахування фізичного зносу пошкодженого у ДТП автомобіля «Форд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, при розрахунку суми страхового відшкодування.

Апелянт вказує на те, що автомобіль експлуатувався в інтенсивному режимі (пробіг 111 914 км. при середньорічному 19,5 тис. км.), а тому повинен бути застосований п. 7.39 вищевказаної методики, який встановлює винятки стосовно використання визначених у п.7.38 вимог.

Одним із таких винятків є «експлуатація КТЗ в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більше за нормативний)».

Рік випуску автомобіля «Форд» -2011рік. Дата ДТП 10.11.2014р. Таким чином, автомобіль міг експлуатуватись більше 3-х років. За твердженням самого апелянта про розмір середньорічного пробігу та виходячи з цього розміру за 3 роки (як вищевказане, автомобіль міг експлуатуватися і більше трьох років) він повинен становити 58,5 тис. км. Двократний розмір пробігу - 117 000 км. Пробіг автомобіля позивача 111 914 км. Таким чином, п.7.39 Методики у спорі, що розглядається, застосуванню не підлягає.

Відповідачем не надані документи, які б свідчили про фактичний строк експлуатації автомобіля, чи спростовували б факт його експлуатації у період менший за 3 роки (дату придбання автомобіля «Форд», дані про його першого власника та інш.).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про обґрунтованість та законність рішення господарського суду Запорізької області.

Підстав для його зміни судова колегія не вбачає.

У звязку з викладеним, керуючись ст.33,99,101-103,105 ГПК Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.09.2015 року у справі № 905/1463/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: С.А. Малашкевич

ОСОБА_7

Надруковано 5 прим:1-позивачу,1-відповідачу,1-у справу,1-ДАГС,1-ГСЗО