КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2015 р. Справа№ 910/16850/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Брацкова О.С. - представник

від відповідача: Подоляк О.В. - представник

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 15.09.2015р.

у справі № 910/16850/15 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра"

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення заборгованості в розмірі 112 579, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надра" звернулось 01.07.2015 року до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 17.06.2015 року до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення заборгованості в розмірі 112 579,20 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.09.2015р. у справі № 910/16850/15 позов задоволено частково, з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" підлягає стягненню з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра" на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 60 000,00 грн., інфляційна складова боргу - 45 729,34 грн., 3% річних - 6 835,07 грн. та судовий збір - 2 251,28 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим місцевим судом рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду м. Києва від 15.09.2015 р. у справі №910/16850/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «Надра» в задоволенні позовної заяви посилаючись на порушення судом першої норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позовна заява про стягнення заборгованості датована 17.06.2015р., а строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по акту від 29.07.2011 р. сплив 29.08.2014 р., що є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачем під час розгляду справи було заявлено клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Апелянт не погоджується з висновком місцевого суду про те, що строк позовної давності переривався відповідними оплатами робіт, остання з яких була проведена ПАТ «Укргазвидобування» 14.03.2012 р. Крім того, 06.03.2015 р. ТОВ «Надра» направило на адресу ПАТ «Укргазвидобування» претензію, відповідь на яку відповідачем було надано 13.03.2015 р.

Апелянт зазначає, що у позовній заяві зазначено про те, що 14.03.2012 р. ПАТ «Укргазвидобування» частково оплатив виконані роботи передбачені четвертим етапом робіт, на суму 80 000,00 грн. з призначенням платежу: «Опл.за визн.підр. парам, колек.для ГЕО, ГЕО та ТЕО Віднов.ГР,дог№611/03-10 від 10.11.10р., Акт від 11.07.11р., звіт 43 від 22.12.10р. у тому числі ПДС 20%: 13333 грн 33 коп.», що підтверджується випискою з банку, а отже виконанні роботи передбачені п'ятим етапом робіт згідно акту від 29.07.2011 р. на суму 60 000,00 грн. залишилися неоплаченими.

На думку апелянта, відповідь на претензію хоча і є, відповідно до положень ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України діями, які свідчать про фактичне визнання відповідачем свого боргу, проте такі дії не переривають позовної давності, оскільки на момент їх вчинення, строк позовної давності вже сплинув.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія встановила наступне.

10 листопада 2010 року між Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надра" (виконавець за договором) було укладено договір на створення геолого-тематичної продукції № 611/03-10.

Відповідно до п. 1.1. укладеного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з розробки геолого-тематичної продукції на тему: "Визначення підрахункових параметрів колекторів для ГЕО, геолого-економічна оцінка та техніко-економічне обґрунтування коефіцієнтів газовилучення Хідновицького родовища" із захистом в Державній Комісії по запасах України відповідно до вимог "Інструкції про зміст, оформлення та порядок подання в ДКЗ України матеріалів геолого-економічної оцінки родовищ нафти і газу", затвердженої Наказом №120 Державної комісії України по запасах корисних копалин від 18 жовтня 1999 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 грудня 1999 року за № 853/4146.

Пунктами 2.1., 2.4 договору сторонами погоджено, що вартість створення геолого-тематичної продукції складає 583 333,33 грн., крім того ПДВ - 116 666,67 грн., разом 700 000,00 грн. (згідно кошторису - додаток 2). Оплата геолого-тематичної продукції здійснюється поетапно (згідно календарного плану - Додаток 3), після завершення етапів у відповідності з геологічним завданням протягом 20 банківських днів з дати підписання акту здавання-приймання геолого-тематичної продукції.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору після завершення робіт (етапів) виконавець подає замовнику підписаний акт здавання-приймання геолого-тематичної продукції та звітні матеріали у відповідності з предметом договору. Замовник протягом 5-ти календарних днів з дня отримання акту здавання-приймання геолого-тематичної продукції повинен надати виконавцю підписаний акт, або вмотивовану відмову у прийманні робіт.

Позивач зазначає, що ним було виконано роботу відповідно до договору на загальну суму 700 000,00 грн., однак замовник свої зобов'язання за договором не виконав належним чином, оплатив частково вартість отриманих послуг на суму 640 000,00 грн. Позивач зазначає, що станом на 17.06.2015 року заборгованість відповідача за договором № 611/03-10 складає 60 000,00 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за невиконання споживачем зобов'язань за договором щодо оплати наданого товару.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як встановлено місцевим господарським судом, 10 листопада 2010 року між замовником та виконавцем було укладено договір на створення геолого-тематичної продукції № 611/03-10 відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з розробки геолого-тематичної продукції на тему: "Визначення підрахункових параметрів колекторів для ГЕО, геолого-економічна оцінка та техніко-економічне обґрунтування коефіцієнтів газовилучення Хідновицького родовища" із захистом в Державній Комісії по запасах України відповідно до вимог "Інструкції про зміст, оформлення та порядок подання в ДКЗ України матеріалів геолого-економічної оцінки родовищ нафти і газу", затвердженої Наказом №120 Державної комісії України по запасах корисних копалин від 18 жовтня 1999 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 грудня 1999 року за № 853/4146.

З матеріалів справи вбачається, що за період з січня по липень 2011 року виконавцем поетапно було виконано роботи на суму 700 000,00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання геолого-тематичних робіт за договором № 611/03-10, підписаними та скріпленими печатками виконавця та замовника. Однак, замовник виконав свої зобов'язання перед виконавцем частково, лише на суму 640 000,00 грн., а тому в березні 2015 року позивачем була направлена відповідачу претензія про негайну оплату наданих робіт, у відповідь на яку, відповідач 13.03.2015 року зазначив про дефіцит обігових коштів та просив здійснювати сплату по мірі надходження коштів (копії документів наявні в матеріалах справи).

Вдповідач заперечуючи проти задоволення позову просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це пропуском строку позовної давності позивачем, що тягне за собою правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідо до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Проте, необхідно зазначити, що за змістом ч. 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до приписів ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заявив про сплив трирічного строку позовної давності 29.08.2014 року у зв'язку з тим, що строк виконання зобов'язань за договором настав 29.08.2011 року (через 20 банківських днів після підписання акту здавання-приймання геолого-тематичної продукції, яке відбулось 29.07.2011 року). Позов направлено до суду 01.07.2015 року. Однак строк позовної давності у даному спорі переривався відповідними оплатами робіт відповідачем, остання з яких була проведена 14.03.2012 року, що підтверджується банківською випискою, наявною в матеріалах справи. Так 06.03.2015 року позивачем було направлено претензію про сплату заборгованості на адресу відповідача, відповідь на яку було направлено відповідачем на адресу позивача листом № 3-05-695-2 від 13.03.2015 року (копії зазначених листів наявні в матеріалах справи). На підставі викладеного колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що загальний строк позовної давності був перерваний та на дату подання позовної заяви до суду ще не сплив.

Таким чином, доводи відповідача про сплив строку позовної давності спростовуються матеріалами справи, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення суми основного боргу з відповідача в розмірі 60 000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати наданих послуг за договором, позовні вимоги про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат в сумі 45 729,34 грн., які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок 3% річних, який за розрахунком позивача складає 6 849, 86 грн., колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що сума 3% річних становить 6835,07 грн. та підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість вимог позивача та про відсутність заборгованості перед останнім.

Твердження відповідача, що банківські виписки підтверджують сплату саме того, чи іншого етапу робіт не відповідає дійсності, оскільки банківська виписка підтверджує тільки сплату відповідної суми у рамках договору, погоджений сторонами порядок сплати наданих послуг, жодним чином не впливає на виконання чи на невиконання зобов'язань по договору, крім того у договорі погоджено сторонами, що він діє в частині оплати до повного виконання.

Відповідно до приписів ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Строк виконання зобов'язань за договором настав 29.08.2011 року (через 20 банківських днів після підписання акту здавання-приймання геолого-тематичної продукції, яке відбулось 29.07.2011 року), а позов направлено до суду 01.07.2015 року. Проте, зазначений строк позовної давності переривався відповідними оплатами робіт відповідачем, остання з яких була проведена 14.03.2012 року, що підтверджується банківською випискою, наявною в матеріалах справи. 06.03.2015 року позивачем було направлено претензію про сплату заборгованості на адресу відповідача, відповідь на яку було направлено відповідачем на адресу позивача листом № 3-05-695-2 від 13.03.2015 року (копії зазначених листів наявні в матеріалах справи). Таким чином, загальний строк позовної давності був перерваний та на дату подання позовної заяви до суду ще не сплив.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.09.2015р. у справі № 910/16850/15 залашити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 15.09.2015р. у справі № 910/16850/15 залашити без змін.

Матеріали справи № 910/16850/15 повернути повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська