КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2015 р. Справа№ 910/18917/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився;

від відповідача: Пешков О.О. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 15.09.2015р.

у справі № 910/18917/15 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

про стягнення 34 954, 73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення 34 954, 73 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Страхова компанія "К'Ю БІ І Україна" суму страхового відшкодування в розмірі 32 077,48 грн. та судовий збір в розмірі 1 676,61 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що місцевим судом при прийнятті рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник звертає увагу суду на те, що при розрахунку та виплаті страхового відшкодування відповідач керується спеціальним, для вказаних правовідносин, законом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

До заяви додається документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну.

Скаржник зазначає, що ПАТ «СК «Українська страхова група» неодноразово зверталась до ПрАТ СК «К'Ю БІ І Україна» з проханням надати копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Cirtoen», номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3 або інший документ, який підтверджує право власності на зазначений автомобіль. На думку апелянта, в зв'язку з ненаданням належним чином оформлених документів ПАТ «СК «Українська страхова група» не має жодних юридичних підстав для виплати ПрАТ СК «К'Ю БІ І Україна» страхового відшкодування.

Апелянт звертає увагу суду на те, що на момент дорожньо - транспортної пригоди транспортний засіб «Cirtoen» експлуатувався в якості демонстраційного зразка в рамках проведеної програми «Тест-драйв» та на реєстраційному обліку у відповідних підрозділах МВС України не перебував, але на даному транспортному засобі був встановлений транзитний номерний знак НОМЕР_3.

Однак, для експлуатації та постійного використання транспортних засобів, у тому числі для демонстрування експлуатаційних характеристик (тест-драйву), власники таких транспортних засобів, згідно з вимогами пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 із змінами та доповненнями, зобов'язані зареєструвати вказані транспортні засоби, як наслідок, отримати відповідні реєстраційні документи та номерні знаки.

Крім того, регламентовано термін (десть діб) необхідності реєстрації, перереєстрації транспортного засобу після набуття його у власність тощо, а відповідно і дію номерного знаку для разових поїздок.

Таким чином, водій транспортного засобу «Сігїоеп», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_1, - ОСОБА_3 перебував за кермом вказаного автомобіля без законних на те підставах.

Ухвалою від 09.10.2015 року порушено апеляційне провадження у справі та визнано явку повноважних представників сторін в судове засідання обов'язковою.

Розгляд справи відкладався на підставі ст. 77 ГПК України.

08.12.2015 року представник позивача в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати необхідних заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

Між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автомир" (страхувальник) 20.02.2013р. було укладено договір добровільного страхування автотранспорту №CAS0019017.

Відповідно до умов договору позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Citroen C-Elysee", транзитний номер НОМЕР_3.

Відповідно до матеріалів справи 21.09.2013р. на парковці ТЦ "Сіті Центр" за адресою: м. Одеса, проспект М. Жукова, ОСОБА_4, керуючи автомобілем "Hyundai Santa Fe", реєстраційний номер НОМЕР_2, не виконав вимог дорожньої розмітки, яка вказує місце, де водій повинен зупинитись і надати дорогу транспортним засобам, чим порушив п.п. 1.13. ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем "Citroen C-Elysee", транзитний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_3 керував автомобілем "Citroen C-Elysee", транзитний номер НОМЕР_4, в рамках програми "Тест-драйв".

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2013р. ОСОБА_4 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425,00 грн.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №855-09-13 від 26.09.2013р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Citroen C-Elysee", транзитний номер НОМЕР_3, становить 32 587,48 грн., а при проведенні відновлювальних робіт на сервісній станції технічного обслуговування офіційного дилера "Citroen" ТОВ "Автомир-Техно" вартість матеріального збитку становить 35 605,48 грн.

Рахунком-фактурою № від 01.10.2013р. встановлено, що вартість ремонту автомобіля "Citroen C-Elysee", транзитний номер НОМЕР_3, становила 35 599,00 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту № від 04.11.2013р. та розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 34 597,73 грн., розрахований з урахуванням витрат понесених на відновлювальний ремонт транспортного засобу на СТО за мінусом франшизи позивача.

Таким чином, позивач на виконання умов договору виплатив страхове відшкодування в сумі 34 954,73 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №000026919 від 05.11.2013р. на зазначену суму.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи вищезазначене, до позивача перейшло в межах суми 34 954,73 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, частинами першою та другою ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "Hyundai Santa Fe", реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі Полісу №АС/1611408.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Позивачем надано до матеріалів справи Звіт про визначення вартості матеріального збитку №855-09-13 від 26.09.2013р., і вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Citroen C-Elysee", транзитний номер НОМЕР_3 встановлена в розмірі 32 587,48 грн.

Відповідач звертав увагу на те, що вартість матеріального збитку повинна відшкодовуватись згідно інформації, зазначеної в звіті, а саме з суми в 32 587,48 грн.

Таким чином, враховуючи пункт 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", до позивача перейшло право вимоги до відповідача саме на суму в розмірі 32 587,48 грн., згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яке обмежується оціненим розміром завданого збитку, встановленого звітом.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Встановлено, що відповідно до Полісу №АС/1611408 розмір франшизи становить 510,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, з огляду на вищевикладене, обґрунтованим є стягнення з відповідача суми в розмірі 32 077,48 грн., з урахуванням франшизи відповідача (35 587,48 грн. (вартість відновлювального ремонту, визначена звітом) - 510,00 грн. (франшиза відповідача).

Заперечення відповідача стосовно того, що розрахунок повинен виглядати наступним чином 35 587,48 грн. - 644,27 грн. (франшиза позивача) = 31 943,21 грн., не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачем здійснювалась виплата страхового відшкодування від суми понесених витрат на ремонт автомобіля згідно Рахунку-фактури № від 01.10.2013р., а судом визнано обґрунтованим стягнення з відповідача суми страхового відшкодування розрахованої згідно висновку експертизи.

Окрім того, щодо заперечення відповідача стосовно того, що автомобіль "Citroen C-Elysee", транзитний номер НОМЕР_3, не має реєстраційного свідоцтва, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998р. органи Державтоінспекції ведуть облік торговельних організацій, підприємств-виробників та суб'єктів господарювання, діяльність яких пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, забезпечують їх номерними знаками для разових поїздок, бланками довідок-рахунків та актів приймання-передачі транспортних засобів установленого зразка із сплатою вартості зазначених номерних знаків і бланків, розробляють порядок видачі таких бланків, обліку та контролю за їх використанням.

Транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, ввезені в Україну з метою їх подальшого відчуження суб'єктами господарювання, діяльність яких пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, і придбані юридичними чи фізичними особами, реєструються на підставі виданих зазначеними суб'єктами довідок-рахунків та митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або їх копій, що скріплюються особистою номерною печаткою працівника митної служби та печаткою митного органу. (п. 28 зазначеного Порядку).

У відповідності до п. 12 "Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 11.11.2009р. суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки, а підприємство-виробник - акти приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (далі - акти приймання-передачі), а також відповідно номерні знаки для разових поїздок та номерні знаки "Транзит".

Отже, суб'єкт господарювання, який здійснює торгівельну діяльність щодо оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами, після виконання обов'язку стати на облік у Державтоінспекції МВС, для здійснення продажу транспортних засобів на договірних засадах має бути забезпечений лише бланковою документацією та відповідно номерними знаками "Транзит". Державна реєстрація транспортних засобів, призначених на продажу, в підрозділах Державтоінспекції, діючим законодавством України не вимагається.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем вжито всіх заходів щодо встановлення автомобіля "Citroen C-Elysee", транзитний номер НОМЕР_3, на облік у Державтоінспекції МВС, про свідчать наявність номеру "Транзит".

Таким чином, твердження відповідача, викладене в апеляційній скарзі спростовуються викладеними обставинами.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що оцінюючи подані докази в справі №910/18917/15 підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 32 077,48 грн., а в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.09.2015р. у справі № 910/18917/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 15.09.2015р. у справі № 910/18917/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18917/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх