КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Справа№ 910/17912/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Ткаченка Б.О.

Зеленіна В.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Шевченко І.О., Бородкін Д.І.,

від відповідача - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 21.09.2015

на рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015

у справі № 910/17912/15

за позовом Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря»

до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України

про стягнення 58795866грн.48коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.09.2015 (суддя -Якименко М.М.) задоволено позовні вимоги ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» та стягнуто з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 32 259 892 грн. 00 коп. заборгованості за отриманий від позивача продукцію (спеціальні бланки) згідно умов договору №092/11 від 26.12.2011, 66 978 грн. 91коп. - пені, 24 704 528 грн. 43 коп. - інфляційних втрат, 1764767грн. 14 коп. -3% річних, 73080грн. 00 грн. - судового збору. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за отриманий товар.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з скаргою, в якій просить його скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 13499989грн.20коп. заборгованості, 66978грн.91коп. пені, 10249285грн.90коп. інфляційних втрат та 2987786грн.26коп. трьох відсотків річних. Апелянт зазначив про те, що рішення суду прийнято за його відсутності в судовому засіданні та порушення судом норм процесуального права щодо незадоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Крім того, відповідно до п. 10.1 укладеного сторонами договору визначено, що договір діє до 31.12.2013, а отже, на думку відповідача, судом не було встановлено правову природу поставок, які відбулись після закінчення дії договору. Відповідач вважає такі поставки іншим правочином, що не є предметом розгляду даної справи, тому стверджує про неправомірність стягнення з нього суми заборгованості з відповідними санкціями після закінчення строку дії договору.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, позивач вказав про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки додатковою угодою №2 від 10.09.2012 сторонами продовжено дію умов договору до 31.12.2015. Крім того, заявки відповідача на поставку продукції, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей містять посилання на укладений сторонами договір, тому враховуючи неповну та несвоєчасну оплату відповідачем продукції позивач вказує на обґрунтованість позовних вимог та врахування при визначенні суми заборгованості всіх оплат відповідача.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, проте подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю направити в судове засідання апеляційної інстанції повноважного представника підприємства. Розглянувши подане клопотання колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення враховуючи наступне.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду скарги. Отже, постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

26.12.2011 року між ДП "Поліграфічний комбінат "Зоря" (виконавець, позивач) та ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (замовник, відповідач) укладено Договір №092/11 за умовами якого (п. 1.1. Договору) Виконавець зобов'язується виготовити та поставити бланки документів суворого обліку (звітності), а саме - спеціальні бланки документів реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України у кількості 50000000 (п'ятдесят мільйонів) примірників, а Замовник зобов'язується прийняти Продукцію та оплатити її вартість на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що оплата за кожну партію Продукції, що виготовляється та передається Виконавцем, здійснюється Замовником на умовах попередньої оплати.

Пунктом 10.1 визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2013, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Проте, додатковою угодою №2 від 10.09.2012 до вказаного договору сторонами погоджено, що виконавець зобов'язується виготовити та поставити, а замовник прийняти та оплатити загальну кількість продукції, визначену у пункті 1.1 даного договору в строк до 31.12.2015.

Судом встановлено, що вартість продукції, що отримана та несплачена відповідачем, становить 32 259 892,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (т. 1, а.с. 33-110).

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача 58 795 866,48 грн., а саме: 32 259 892,00 грн. - основного боргу, 66 978,91 грн. пені, 24 704 528,43 грн. інфляційних втрат, 1764 767,14 грн. трьох відсотків річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманої продукції згідно умов Договору №092/11 від 26.12.2011 року.

Так, згідно ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором купілі-продажу.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей є достатнім доказом факту передачі позивачем та отримання відповідачем товару. Як вбачається з матеріалів справи накладні підписані уповноваженими особами відповідача згідно відповіданих довіреностей (т. 1, а.с. 33-110). Отже, факт поставки продукції відповідачеві належним чином доведений наявними в матеріалах справи доказами.

Заперечення відповідача про те, що договір діє до 31.12.2013, а отже поставки, які відбулись після закінчення дії договору, не стосуються предмету спору у даній справі є безпідставними. Так, як зазначалось вище додатковою угодою №2 від 10.09.2012 до вищевказаного договору відповідач зобов'язався прийняти та оплатити загальну кількість продукції, визначену у пункті 1.1 договору в строк до 31.12.2015.

За викладених обставин, наявності в матеріалах справи видаткових накладних, підписаних уповноваженою особою покупця, відповідач повинен оплатити отриманий товар, відповідно до положень п. 1 ст. 692 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 32 259 892 грн. 00 коп.

Відповідальність за порушення строків оплати вартості поставленого товару, передбачена пунктом 7.1 договору, яким встановлено, що п. 7.1 Договору, Замовник, у разі несвоєчасного виконання обов'язків в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченої Продукції за кожен день прострочення оплати.

Відповідачем порушено вимоги договору щодо своєчасної оплати отриманої продукції, тому є вірними висновки суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 66 978 грн. 91 коп. за обґрунтованим розрахунок позивача (т. 1, а.с.7, 8).

Також, вірним є й висновок суду про стягнення з відповідача 24 704 528грн. 43 коп. інфляційних втрат та 1764767грн. 14 коп. -3% річних, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за наявним розрахунком позивача (т. 1, а.с. 8-13).

Крім того, необхідно зазначити, що при здійсненні розрахунку заборгованості та відповідних штрафних санкцій позивачем враховано всі оплати відповідача, згідно наявних в матеріалах справи банківських виписок (т.1, а.с. 111-144).

Щодо заперечень про неправомірність незадоволення судом першої інстанції клопотання відповідача про відкладення розгляду справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладається, коли спір не може бути вирішено в даному засіданні. Враховуючи те, що представник відповідача був належним чином повідомлений про розгляд справи, задоволення вперше поданого клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, достатність матеріалів справи для її розгляду по суті, в апеляційного господарського суду відсутні підстави для скасування правомірного рішення суду з підстав незадоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та її розгляду у його відсутність.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача в поданій апеляційній скарзі не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 02.09.2015 у справі №910/17912/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - без задоволення.

2. Справу № 910/17912/15 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді Б.О. Ткаченко

В.О. Зеленін